Forbrydelse uden offer
Bemærk
Denne bog er udgivet i 1986, og meget har ændret sig siden da. Desværre ikke altid til det bedre.
De praktiske oplysninger, råd og ,adresser, der nævnes i bogen, har ikke længere nogen gyldighed. Bogens interviews beskriver et kulturelt fænomen, der havde en betragtelig udbredelse i den vestlige verden indtil slutningen af 1980'erne, men som ikke længere eksisterer. Vi må på det kraftigste fraråde enhver at forsøge at efterligne de scenarier, der beskrives i bogen.	
----------
Forbrydelse uden offer
En bog om pædofili
©1986 Tiderne Skifter/Trobrianderne Sats: Svendborg Foto- og maskinsats Tryk: Special Trykkeriet Viborg a-s ISBN 87-7445-262-2
~ ~
,		
Forord.............................................	7	
Indledning: Pædofile vil ikke gØre børn fortræd	.......	9	
Af Preben Herto f t, sexolog	~	~	
,
Børnelokkerbilleder	: . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .	16	
Et skævt f orløb	. . . . . . . . . . . . . . L . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .	16	
a	At springe ud	......................................	20	.	
,	,
Børnelokkerens sociale funktion	. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ~. .	22	
.	Forældrene	........................................	21	
.	..	.
Homoseksuahtet og mandhg identitet . . . . . . . . . . . . . . . . . .	32	:	
,	En beretning om pengeafpresning	. . . . . . : . . . . . . . . . . . . . .	35	
,	,
Hvad siger videnskaben?	. . . . . . . . . : . . . . . . . . . . . . . . . . . :	42	
Af Arne Frederiksen		
De seksuelle børn	. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . : . . . . . . . .	60	
Af Bent Petersen, sexolog		
Forsvareren......................:..................	76	
Manfred Petersen, landsretssagfører		
Dommeren.........................................	83	
F. A. Øehner, byretsdommer		
»En aften på vej hjem fra FDF ...«	. . . . . . . . . . . . . . . . . . . .	89	
Interview med Holger, SS år		
~	»Du får ikke det farve-TV, hvis ikke du holder		
op med at komme hos Niels«	. . . . . . . . . . . . . : . . . . . . . . . .	92	
Interview med Per,16 år		
~» Jeg har været bange for,		
.	.
,	det skulle blive misbrugt«	. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .	96	
.	Interview med Søs, 24 år
_	~	.		

» Utrolig mange børn er overladt tiI sig selv« . . . . . . . . . . .	98	
Interview med Erik, 42 år		
» Jeg har en mistanke om, at han kommer til	:	
..
min lillebror bagefter«	. . . . . . . . ~ . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .	101	
Interview med Stefan,l0 år		
»Der har nok altid været en smule		
.	.	.
sado-masochisme i mig«	. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .	111	
Interview med Martin,l9 år		
»Hvis jeg havde penge nok,		
.	.	.
ville jeg ikke gøre det«	. . . . . . . . . . . . . . . . . . : . . . . . . . . . . . .	116	_	
Interview med Peter, l4 år		
»Jeg tror, jeg spilder min tid		
.	.
og min energi her«	..................................	120	~	
Interview med Joey, 33 år		
» Jeg har altid gjort de ting, jeg fik at vide,		
..	o
jeg lkke måtte«	......................................	131	
Interview med Tommy, 20 år		
» Jeg er så meget sammen med børn,		
at folk spørger, om det er derfor« . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .	13b	
Interview med Kaj, 21 år		
» Jeg Ønskede desperat at komme væk		
,	.
eller sknge, men der kom ikke en lyd«	. . . . . . . . . . . . . . . .	142 ~	
Interview med Linda, 28 år		
»Han var ikke nogen faderskikkelse«	. . . . . . . . . . . . . . . . .	145	
Interview med Lotte, 27år		
Rådgivning. . ` . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .	150	
Litteratur..........................................	154	

FORORD
Formålet med denne bog er at åbne for et emne, som de færreste mennesker hidtil har haft mulighed for at få konkrete oplysninger om.
~ Seksuelle forhold mellem børn og voksne er et af de største tabuer i den vestlige kultur, og disse forhold udleves kun i dybeste hemmelighed.
Personer, der elsker børn, kaldes pædofile eller børne- elskere eller børnelokkere. De børn, der er tale om, er normalt i alderen før, under eller lige efter puberteten. Den noget misvisende betegnelse »Børnelokker« er så indgroet — også blandt de involverede — at vi har fundet det rimeligt at bruge den, uden at der deri ligger nogen nedvurdering.
- Gennem forskellige interviews og artikler har vi bestræbt os på at belyse flest mulige aspekter af fænomenet pædofili, såvel positive som negative. Vores personlige holdninger og moral har vi i denne forbindelse holdt helt i baggrunden, og i stedet ladet de involverede personer selv komme til orde: Børnene, forældrene og de pædofile. Det er så op til læseren, selv at danne sin egen mening. Vi har holdt os så nøjagtigt som muligt til, hvad de interviewede personer har sagt, og disse har bagefter haft lejlighed til at gennemlæse og godkende det skrevne. Alle navne, og andet, der kan identificere
,	børnene eller deres voksne elskere, er naturligvis ændret.
Vi har lagt mindre vægt på de — heldigvis sjældne — tilfælde af seksuelle overgreb og voldtægt mod børn, eftersom disse forhold er grundigt beskrevet i andre bøger. For sammenligningens skyld har vi ikke desto mindre fundet det nødvendigt at medtage et enkelt eksempel på et seksuelt overgreb
(interviewet med Linda, side	).
7
Efter at vi har studeret fænomenet pædofili fra næsten enhver indfaldsvinkel, er vi nået til den overbevisning, at gensidige kærlighedsforhold, der får lov til at udvikle sig frit, virker berigende og udviklende på børn, hvorimod seksuelle overgreb, kynisme og mangel på kærlighed i visse tilfælde kan volde uoprettelig skade på barnets følelsesliv.
Vi vil derfor med denne bog forsøge at inspirere forældre, pædagoger; psykologer, dommere og andre autoriteter til at 	lytte mere til det enkelte barns egen opfattelse af, hvad der tiltaler ham eller hende — og hvad der føles modbydeligt.
Ligeledes vil vi gerne være med til at nedbryde de forældede normer og moralbegreber, der gør, at alt for mange børn lider under skam- og skyldfølelser overfor deres egne seksuelle tilskyndelser, hvad enten disse har karakter af onani, eller er rettet imod andre børn eller voksne.
	Vi vil gerne takke sexologerne Bent Petersen og Preben Hertoft, samt juristerne Manfred Petersen og F. A. Wehner for deres bidrag, Kriminologen Berl Kutchinsky for faglig
	bistand samt forfatteren Erik Thygesen for redaktionel bistand. Og ikke mindst vil vi gerne takke alle de anonyme børn, pædofile og forældre, som har vist os den tillid, at	: fortælle åbenhjertigt om deres erfaringer og tanker. I det hele taget har vi mødt en utrolig velvilje overalt, hvor vi har henvendt os, med. en enkelt undtagelse: Trods ihærdige forsøg har det ikke været muligt at få nogen fra kriminalpolitiet til at udtale sig om deres erfaringer i forbindelse med, hvad der kaldes »sædelighedsforbrydelser imod mindreårige«. Begrundelsen for politiets tilbageholdenhed var blandt andet, at man var bange for at blive kritiseret. Læserne må derfor beklageligvis undvære denne væsentlige synsvinkel.
Redaktionen
INDLEDNIN:
PÆDOFILE VIL IKKE GØRE BØRN FORØD
—Af Preben Hertoft, Sexolog
(Fra Politikens kronik, 15.12.1984)
Seksuelle overgreb, uanset hvem de går .ud over, kan naturligvis ikke accepteres. Ingen ordentlige mennesker kan forsvare seksuelle overgreb. Er det børn, sådanne overgreb rammer, må vi være særlig på vagt. I alle kontakter mellem et barn og en voksen - ikke blot seksuelle — har den voksne et
.	særligt ansvar. .
Gennem de senere år har jeg truffet en del såkaldt pædofile mænd. De kom, fordi de følte sig ulykkelige, blev misforstået og ydmyget, frygtede arbejdskollegers, forældres og diverse myndigheders reaktioner. Det kunne gå så galt, at man antog dem for at være voldsforbrydere, ja
" mordere. De elskede børn — også seksuelt, det nægtede de ikke — men derfor var de ikke uden ansvarsfølelse, og de kunne ikke drømme om at gøre et barn fortræd. Tværtimod havde de ofte støttet børn, der var i vanskeligheder og følte sig svigtet, og de harmedes over hvor dårligt mange børn har det i vort samfund.
De pædofile er en udsat gruppe, og de er i en ulykkelig situation. For genstanden for deres interesse og kærlighed vil i en række tilfælde være uopnåelig. Nogen lykkelig løsning på mange af de pædofiles problemer gives næppe.
Da der hersker så mange misforståelser omkring pædofili og diskussionerne ofte bliver ophedede og usaglige — hvilket er forståeligt, men ikke hensigtsmæssigt — vil jeg i det
:	følgende prøve at rede nogle af trådene ud.
,	Først en definition: ordet pædofil betyder som bekendt børneelsker. Og en pædofil kan defineres som en person, oftest en mand, der især føler sig tiltrukket af personer, der
9
aldersmæssigt befinder sig i perioden før, under eller lige efter kønsmodningen. Den pædofile finder sin egentlige seksuelle tilfredsstillelse i forhold til børn og unge i den aldersgruppe, og det er karakteristisk, at når den unge bliver fuldt udviklet i legemlig henseende, virker han mindre seksuelt tiltrækkende på den pædofile. Hvorfor nogle men- nesker bliver pædofile ved vi ikke, lige så lidt som vi ved, hvorfor de fleste er så heldige at udvikle en accepteret, såkaldt normal seksualitet. Antallet af pædofile kendes heller ikke. Vi har ingen midler til at ændre en pædofil driftsret- ning.
Holdningen til seksuelle forhold mellem voksne og børn afhænger af den kultur, hvor sådanne forhold forekommer. Der findes faktisk kulturer, hvor man, i hvert fald til en vis grad, accepterer forhold mellem voksne og børn. I vores del af verden vurderes sådanne forhold som bekendt overvejen- de negativt. Det skyldes antagelig, at barnet og den unge betragtes som et offer for en voksens overgreb, samt at man mener, at barnet tager skade af sådanne forhold, om ikke legemligt, så i hvert fald pyskisk. Den voksne opfattes som en sædelighedsforbryder, blottet for etik og udelukkende seksuelt interesseret i barnet.
Denne udbredte opfattelse holder imidlertid ikke for en nærmere betragtning. Naturligvis forekommer voldelige seksuelle overgreb over for børn, ligesom det sker over for voksne, de er blot ikke karakteristiske for pædofile forhold.
Man må heller ikke forveksle den udnyttelse af børn, som børnepornografi er udtryk for, med sædvanlige pædofile forhold. Børnepornografi har lige så lidt med virkeligheden at gøre som voksenpornografi. Endelig er der yderligere to ting, der ikke må forveksles med pædofili — skønt det ofte sker og forplumrer diskussionerne — nemlig prostitution og incest.
De fleste pædofile forhold har lige så lidt med prostitution at gøre som seksuelle forhold har mellem voksne. De er
10
sjældent blot en seksuel forbindelse, men rummer en gensidig følelsesmæssig interesse. Det er forkert ud fra undersøgelser over mindreåriges prostitution at slutte noget alment om pædofili og dens følger. Børneprostitution er primært et socialt problem, og børnenes voksne kunder er sædvanligvis ikke pædofile. Med.hensyn til incest har sådanne forhold en helt anden baggrund og helt andre følger end pædofili. Dels er den voksne sædvanligvis ikke pædofil, altså ikke specielt interesseret i forhold _til børn, dels indebærer incestuøse forhold ofte et groft tillidsbrud og hviler på tvang. Netop derfor kan incest være så traumatiserende og give anledning til svære psykiske konflikter. Incestforhold er et familieproblem, et udtryk for at noget er galt i den familie, hvor sådanne forhold udspiller sig, ofte gennem flere generationer.
Tidligere mente man, at børn ikke har seksuelle følelser og drifter. Nu ved vi på grundlag af talrige undersøgelser og iagttagelser, at denne antagelse ikke lader sig opretholde. At børn også er seksuelle væsener er naturligvis ikke noget alibi for at voksne indlader sig med børn. Men ud fra vores viden herom burde det ikke komme som en overraskelse, at børn i deres behov for et nært forhold til en voksen ikke altid synes, at der er så stort et spring fra nær psykisk og legemlig kontakt i almindelighed til den form for kontakt, vi — ofte kunstigt — udskiller som en seksuel kontakt.
At i hvert fald større børn selv udmærket ved, hvad der er tale om, giver følgende eksempel måske et indtryk af. Bent, en voksen, gift mand fortæller: 'Jeg var 12 år, da jeg traf G. Jeg havde tabt en lille ring, og G hjalp mig med at finde den. Han var vel godt 50 år gammel og sømand. Det anede mig, at der lå en seksuel interesse bag hans hjælpsomhed, det er noget drenge hurtigt bliver klar over. Han var imidlertid flink og jeg var glad for at have nogen at snakke med.' Forholdet mellem Bent og G. udvikler sig til en seksuel kontakt og Bent fortsætter: 'Det var vist altid mig,' som
11
maste på med at vi skulle gøre noget sammen. En dag, vi gik tur, overtalte jeg ham til at vi skulle gå om bord i en tom båd, der lå ved kajen. Rent seksuelt bestemte vi lidt af hvert. For mig var han en kammerat. Jeg syntes, det var spændende at høre om hans liv som sømand, og jeg kunne snakke med ham om alt muligt. Jeg fik afløb for alt det, jeg ikke vovede at snakke om derhjemme. Jeg glædede mig til hver gang hans båd kom til vores by. Vi havde det vældig sjovt sammen. Men efter et par år afmønstrede han, og jeg så ham ikke - mere. Jeg havde det ganske almindeligt godt med mine forældre, men jeg snakkede aldrig om noget seksuelt med
dem, og jeg fortalte heller ikke om G.'	.
Bents beretning er ikke usædvanlig, tværtimod ganske typisk, det ved vi fra de efterhånden mange undersøgelser der foreligger om pædofile forhold.
Det er ikke tilfældigt, at jeg som eksempel har valgt Bents historie. Dels er det antagelig den slags pædofile forhold, der
er de almindeligste. Dels må man i diskussioner omkring pædofili altid præcisere, hvad man taler om, ikke mindst må man vide noget om barnets alder og køn. Forhold til mindre børn må vurderes anderledes end forhold til børn nær puberteten, ligesom barnets køn har betydning for ens stillingtagen. Men diskussioner af pædofili afspores ofte af gruopvækkgende beretninger om voksne mænds overgreb på små piger. Dette siger imidlertid mere om de diskuterendes fantasiliv end om pædofili.
I øvrigt peger diverse undersøgelser på, at voksnes seksuelle forhold til børn mere former sig som børns indbyrdes seksuelle lege end som egentlig samleje.
De fleste forhold udspiller sig i en af parternes hjem. Parterne kender sædvanligvis hinanden forinden, dog således at pædofile forhold til piger hyppigst finder sted inden for en ret snæver bekendtskabskreds, mens forhold til drenge har en mere tilfældig baggrund. Alle undersøgelser viser, at børnene ofte selv deltager aktivt i forholdet (fuldstændig
12
som Bent beskriver det), at de synes, de har et seksuelt og
'- alment menneskeligt udbytte af det og ikke skades af det. For drengenes vedkommende bevarer de ofte forbindelsen med den voksne mand mange år efter forholdets afslutning.
` De udvikler sig ganske normalt, stifter familie, inviterer den pædofile hjem osv. Dette nævnes ikke for at idyllisere pædofile forhold, men som modvægt mod de fantasifulde rædselsberetninger.
Man kan altså slå fast, at hvor der er tale om frivillighed og gensidig seksuel tiltrækning synes selve den seksuelle kontakt ikke at medføre skadevirkninger. Forhåbentlig kan det berolige forældre og medvirke til, at deres opskræmthed og bekymring ikke antager urimelige dimensioner.
Man har hævdet, at det især var 'forsømte' børn, der indlod sig på seksuel kontakt med voksne. De undersøgelser, der foreligger, tyder ikke på dette. En af undersøgelserne viser f.eks. at drenge, der har seksuelle forhold til voksne, ikke kommer fra særlig dårlige hjem, ej heller fra særlige samfundslag, og at de både fysisk og psykisk snarere er plus- end minusvarianter.
Min hensigt med at nævne disse forhold er ikke at propagandere for pædofile forhold. Hensigten er naturligvis at vække til eftertanke. At spørge: Er sådanne følelser så fremmedartede, endsige 'unaturlige' som det ofte påstås? Er der altid tale om overgreb fra den voksnes side, og er barnet blot et passivt 'offer'? Medfører sådanne forhold skadevirkninger for barnet, kan det derigennem afspores eller forkrøbles? Har sådanne forhold ingen positive sider?
Et roligere syn på de seksuelle forhold mellem børn og voksne — for de finder jo vitterligt sted, uanset hvordan vi
"	forholder os til dem — ville medføre følgende fordele:
_ forældre og andre, som har ansvar for børn, ville føle sig mindre opskræmte og barnet ville blive udsat for færre traumer gennem forældres og myndigheders udspørgen og forhør i de tilfælde, hvor forholdet bliver opdaget.
13
De pædofile ville ikke blive anset for at være monstrøse børnelokkere, der kun ønsker at gøre børn fortræd, men	' man ville indse, at de er mennesker som alle andre, med samme gode og dårlige egenskaber. Den eneste forskel er, at deres følelser og drifter retter sig mod en aldersklasse, hvor seksuelle forhold ofte ikke lader sig etablere af hensyn til barnets tarv. For det siger naturligvis sig selv, at man ikke kan prisgive børn for at imødekomme de pædofiles ønsker og behov. Meget ville imidlertid være vundet, hvis pædofile ikke blev forvekslet med voldsmænd og mordere.
Til slut lidt om den såkaldte seksuelle lavalder. Det er jo den, der i en vis henseende bestemmer, hvad der skal forstås ved pædofili.
Før 1930 var aldersgrænsen for heteroseksuelle forhold 12 år! Det har de fleste nok glemt i dag, nogen vil det måske
forfærde. Med straffeloven af 1930 blev der indført en grænse for heteroseksuelle forhold på 15 år for homoseksuelle forhold på 18 år —. forinden havde homoseksuelle forhold været forbudt.
I 1974 bad Justitsministeriet straffelovrådet tage stilling til ~en nedsættelse af aldersgrænsen for heteroseksuelle og homoseksuelle forhold samt om faste aldersgrænser eventuelt helt kunne ophæves.
Efter meget grundige overvejelser nåede straffelovrådet frem til at anbefale en nedre fælles aldersgrænse på 14 år, mens man af mange, især juridiske grunde, ikke mente at man kunne opgive faste aldersgrænser (Betænkning nr. 747, 1975).
Som bekendt kunne der ikke opnås flertal for en lavalder på 14, men derimod for en fælles lavalder på 15 år. Dermed ophævedes mange års diskriminering af homoseksuelle medborgere. Der var selvfølgelig dem, der frygtede, lovændringen i 1976 ville give de homoseksuelle 'frit slag' over for værgeløse unge mænd, men de dystre spådomme er ikke gået i opfyldelse. Derimod er politiet blevet sparet for meget
14
unyttigt arbejde og mange homoseksuelle har siden kunnet sove roligt.
Det forholder sig da sådan, at uanset hvilken lavalder vi har, rummer loven stadig væk mulighed for at ramme seksuelle overgreb. En nedsættelse af lavalderen giver ingen 'frit slag' til misbrug, afkriminaliserer blot en række gensidige frit indgåede seksuelle forbindelser og befrier en række mennesker for unødig angst for skandalisering, ydmygelse, pengeafpresning og straf.
Som nævnt tidligere er det begrænset, hvad vi kan gøre for de pædofile.
Men dels så jeg gerne en fornyet debat om den seksuelle lavalder — helst naturligvis en saglig debat. Dels håber jeg, uanset hvilken lavalder vi får, at realistisk kendskab til
'	pædofili kan føre til, at vi holder op med at betragte pædofile
. som uhyrer, der udelukkende tænker på at forgribe sig på børn, men ser dem som det de er — medmennesker, der på de fleste områder er som alle andre.
15
BØRHELOKKER-BILLEDER
Et skævt forløb
Den bevidste alder begynder for rimeligt motiverede børn, når de når 8-10 års alderen.
Det er i denne alder, de begynder at kigge i aviser, begynder at følge med i fjernsynets undertekster, diskutere atompolitik med kammeraterne — i det hele taget begynder at	, lægge mærke til alle de underlige mekanismer, der holder de voksnes verden sammen.
Det er nu, de begynder at blive opmærksomme på deres erotiske behov, med mindre det er lykkedes de voksne at lægge nogle effektive hæmninger i dem. Og det er nu, drengene begynder at blive betaget af mænd, som de ser op til og identificerer sig med.	,
Hvis der opstår erotiske vibrationer mellem en dreng i denne alder og en mand, som drengen holder af og har tillid til, er der størst sandsynlighed for, at manden undlader at vise sin erotiske betagelse af drengen, og lige så stor sandsynlighed for at manden, hvis drengen mister tålmodigheden og selv lægger op til kontakt, afviser drengens tilnærmelser. Det er på dette tidspunkt, drenge får deres kraftigste homofobe påvirkninger. (Homofobi er et ord, som psykologerne bruger om den angst for homoseksualitet, som ligger i de fleste mænd).
Med den følgende historie har vi forsøgt at beskrive, hvad
en drengs seksuelle nysgerrighed og frigørelsestrang typisk	.
kan føre til, hvis det går rigtigt galt.	-
Historien handler ikke om nogen bestemt dreng, men er inspireret af adskillige drengeskæbner, vi har kendt: Rene, Brian, Kenneth, Dennis, ... Lad os kalde dem Peter:
16
Genstanden for Peters første erotiske betagelse er hans far.
- Tilnærmelserne til faderen sker, da Peter er 4 år, og de bliver afvist så kontant, at seksuelle lege med faderen er blevet en fysisk umulighed.
" Som 9-årig bliver Peter betaget af sin onkel, men onklen afviser tilnærmelserne på nøjagtig samme måde som faderen har gjort. Peter sunder sig ovenpå nederlaget og ser sig om efter en ny mand — eller måske er det et rent tilfælde, at han en dag løber ind i en mand, der tør.
I virkeligheden er det en smal sag for en dreng at få kontakt med en voksen ude i byen, hvis han bliver afvist i sin nærmeste omgangskreds. I København benævnes en af byens pladser af den helt unge generation som Vennepladsen. Det har ikke noget at gøre med, at busserne vender her. Som en dreng udtrykker det: 'Hvis man sætter sig på Vennepladsen, har man en bøsseven i løbet af et kvarter.'
Måske får Peter sin første kontakt på Vennepladsen. Han bliver inviteret med hjem. De hygger sig med sodavand, video og erotik — det er ikke bolsjer længere. Peter går derfra
~ med indtrængende formaninger — måske trusler! — om ikke at fortælle noget til nogen. Og han får besked på ikke at komme igen.
Næste gang han kommer på Vennepladsen, sker der det samme, men nu går det op for Peter at der er kroner at hente i foretagendet. Hvis han spørger om et lån til bussen hjem, falder pengene omgående — måske kommer de endda uopfordret. Det er alt sammen meget nemmere, når der er penge i det. Det er som om penge på en måde fritager de
'	involverede for et følelsesmæssigt engagement og ansvar.
Peter får kontakt med en mand, han godt må besøge flere gange —'men ikke for tit! Pas på naboerne!'
På et eller andet tidspunkt i dette forløb forsøger Peter at gøre sine voksne 'autoriteter' opmærksom på sine erotiske behov. Men hans antydninger er så svage, at de næppe opfattes af de voksne. Peter konstaterer, at hans behov ikke
17
bliver anerkendt. Drenge i den situation har skarpe sanser — Peter føler måske, at hans behov ligefrem bliver undertrykt.
Peter isolerer sig. Han trækker sig tilbage fra forældre, pædagoger, kammerater. Det begynder at gå ned ad bakke for ham i skolen og i hjemmet. Konflikterne er uløselige, fordi oprigtig kommunikation ikke er mulig.
Peters voksne elskere er magtesløse. De kan intet foretage sig uden risiko for lovens straf og offentlighedens fordømmelse. Alle er bange for at involvere sig mere end overfladisk-erotisk i Peter. Drenge som Peter er henvist til engangsknald eller dybt hemmelige illegale forhold. I hvert fald til de bliver 15.
Peter starter sit bevidste erotiske liv som 9-10 årig. I mere end 5 år er han henvist til løse kontakter, der som regel får karakter af prostitution. 5 sarte år, som har afgørende betydning for ethvert menneskes fremtidige sociale adfærd.
Da Peter er 12-13, sker der det ufattelige, at han møder en varmhjertet mand, der tør give sin og Peters kærlighed frit løb. Peter ønsker og håber, det skal blive sådan — men det er manden, der afgør det. Peter falder til ro i forholdet. Han køler ned fra det frustrerende liv af engangsknald efter engangsknald. Også i sine andre omgivelser falder han mere til ro, men pludselig kan han ikke holde ud at være hjemme længere.
Manden siger til Peter: 'Du kan komme og gå, som du vil. Mit hjem er dit hjem. Her kan du være dig selv.'
Peter vil hellere være hos sin ven end hjemme hos forældrene, der synes han er umulig og utilnærmelig. Hjemme kan han ikke tale og give udtryk for sine følelser — hans følelser bliver ikke anerkendt. Alle autoriteter modarbejder ubevidst — eller måske endda bevidst — Peters homoseksualitet, frem for at lade ham leve med den.
Peters ven får lyst til at snakke med Peters forældre. Han har lyst til at sige: 'Hej. Jeg er jeres søns kæreste ven. Peter
18
er ved at forkaste jer som forældre og gøre mig til en slags far. I et ægteskab skal man ikke være far og mor for hinanden. I et venskabsforhold skal man ikke være far og søn. Det er vigtigt at bruge sine biologiske forældre frem for erstatninger — hvis det kan lade sig gøre.'
Men han tør ikke. I værste fald vil han omgående blive meldt til politiet. Måske vil forældrene nøjes med at smide ham ud og sende Peter på kostskole i den anden ende af landet. Peter vil miste både sin elsker, sin far, sin mor og sin selvvalgte fader-erstatning.
Jo mere afvisende en drengs voksen-autoriteter er overfor hans erotiske behov, jo større sandsynlighed er der for, at homofobien (den angst for homoseksualitet og homoseksuelle, som ligger i mange mænd) vil ride .ham som en mare resten af livet. Muligvis vil prostitutionen være den eneste måde, hvorpå han kan få forløst sit erotiske behov for mænd.
Peter og hans ven tør ikke snakke med nogen om deres forhold. De er alene med deres kærlighed. De føler sig forfulgte. 'Det ringer på døren —vi lukker ikke op.' Hjemme bliver Peter mere og mere indelukket. Og en aften bliver det for meget for ham — han dukker op udenfor vennens gadedør.
'Jeg er stukket af,' siger han og går indenfor. 'Jeg vil bo her hos dig.'
Peter er blevet 13½ . Han føler sig som en voksen mand. Ingen skal bestemme over ham. Aldrig mere!
'Det nytter ikke noget, Peter.' Manden er bange. Han aner ikke sine levende råd. Peter får lov at blive den første nat, og manden får ikke lukket et øje.
Næste dag holder han fri. De snakker og snakker. Sidst på eftermiddagen beder manden Peter om at tage hjem igen. Peter går, men han tager ikke hjem. Han går ned på Vennepladsen. Han vil finde en ny ven. Fan'me!
Tre dage klarer han sig. Han overnatter hos tilfældige mennesker. Midt på Strøget bl'iver han snuppet af en af sine lærere.
Peter er hjemme igen. Faderen er en lille smule stolt over, at hans søn har klaret sig alene i tre dage. Moderen gra:der hysterisk og lykkeligt — hendes lille dreng er kommet hjem.
Ingen får at vide, hvorfor han stak af.
Peter opgiver sin faste ven. Peter er sur på ham. Peter føler sig forrådt og trådt på.
I den typiske historie går der nu en måneds tid. Så stikker Peter af igen. Han bliver efterlyst og fanget og kommer måske i familiepleje eller på efterskole. Og stikker af igen. Han stifter bekendtskab med livet på Rådhuspladsen. På Christiania.
Når de voksne spørger ham, hvad der er galt, siger han bare, at han vil være sig selv — være sin egen herre — ikke have nogen til at bestemme over sig.
Peter tør ikke snakke. Ingen har fantasi til at forestille sig, hvad det er, Peter vil have frihed til. Og skulle de endelig ane det, ryster de på hovedet og tænker:
'Det er han da alt for ung til.'
At springe ud
Udtrykket »at springe ud« stammer fra bøsserrie og de lesbiske. At springe ud som bøsse eller lesbisk vil sige at erkende sin homoseksualitet og at vælge at leve i overens- stemmelse med sin natur.
At springe ud som pædofil vil sige, at erkende at man har disse lyster, og at man ønsker at leve sit liv i kontakt med børn. For de fleste bøsser og lesbiske er denne spring-ud- proces en vanskelig fase i deres liv — en periode præget af identitetskrise. For de pædofile er denne erkendelsesproces om muligt endnu vanskeligere — mange kommer aldrig gennem den.
I starten forsøger den unge pædofile — ligesom alle andre —
~
de mere anerkendte seksuelle udtryk. Nogle forsøger sig med jævnaldrende kvinder — andre prøver med jævnaldrende eller ældre mænd. Men altså ikke med et mest forbudte:
Børn.
-	Men uanset hvad den unge pædofile end prøver, så giver det ham aldrig den helt store seksuelle tilfredsstillelse.
, Sådan går der måske adskillige år. Den pædofile lever et tilsyneladende harmonisk liv, men — der mangler et eller andet. Han kan ikke rigtig finde ud af, hvad det er, der mangler.
Han har for længst fundet ud af, at han holder meget af børn. Ved adskillige lejligheder har han fungeret som legeonkel og været meget afholdt af børnene. Men at han skulle have et seksuelt forhold til disse børn — den tanke tør han end ikke tænke til ende. Nok har han i avisen læst om børnelokkere, men den slags mennesker kan han naturligvis på ingen måde identificere sig med. De bliver beskrevet som ondskabsfulde og kyniske børnemishandlere — og han kunne aldrig drømme om at gøre et barn fortræd.
Men før eller siden sker det: På et tidspunkt møder han et barn, der har behov for hans nærhed, og som viser ham så megen hengivenhed, at han bliver hovedkuls forelsket. Nu kan erkendelsen ikke længere fortrænges.
Herefter begynder et noget akavet venskab: Han tør	dårligt nok røre ved barnet af frygt for sine egne følelser.
~ Noget seksuelt forholdet bliver det under ingen omstændigheder til. Han er alt for forvirret over sine egne følelser — og snart løber venskabet ud i sandet.
Men erkendelsen er kommet, og han begynder at gøre en aktiv indsats for at komme i kontakt med børn.
. I begyndelsen har han ikke i særlig grad heldet med sig. Han er genert og skammer sig over sin egen opførsel. I perioder vender han tilbage til sit gamle 'normale' liv, og prøver at overbevise sig selv om, at det hele var indbildning.
~~`	Men langsomt lærer han at acceptere, at han skal leve som
21
pædofil — med alle de risici det indebærer.
	Det er meget forskelligt, hvor lang tid spring-ud-processen tager. En pædofil, der har levet sammen med mænd i nogle år, og som allerede har prøvet at springe ud som bøsse, har naturligvis lettere ved at erkende sin pædofili end den 'heteroseksuelle' mand, der efter et par mislykkede ægte- skaber må indrømme overfor sig selv, at kun små drenge kan gøre ham lykkelig.
Vanskeligst er det naturligvis for den kvindelige pædofile. Hun har måske aldrig nogensinde hørt om at kvinder kan være pædofile — det er derfor næsten umuligt for hende at forstå, at det, hun troede var 'moderfølelse', i virkeligheden er hendes primære seksuelle drift.
	Nogle pædofile springer ud, mens de er unge. Andre først når de er 30-40 år gamle. Andre igen gør det aldrig. Det er meget individuelt. Enkelte pædofile siger, at de altid har vidst det. Man kan høre en pædofil berette, at han allerede som 10-årig følte sig tiltrukket af små drenge, og det har han gjort lige siden. Det lyder paradoksalt, at en 10-årig 'pædofil' skulle forføre en 13-årig kammerat, men den slags sker ikke desto mindre langt hyppigere end de fleste mennesker bryder sig om at tro.
Børnelokkerens sociale funktion
»Vi kender det alle med en to-årig, der kravler op på skødet hos os,, og de er simpelthen så bløde, runde og lækre, så vi kan sidde en halv time og bare kæle med dem, men efter to minutter bliver de urolige og vil ned, og så ved vi godt, at vi skal slippe, hvis berøringen skal være på børnenes præmisser. Børnene, både når de er små og senere, viser faktisk meget tydeligt, hvor deres grænser går, så man skal lære at Øse børnenes signaler, og når man har gjort det vil man aldrig være i tvivl. Det er altså en kombination af at kende sine egne grænser og lære børnenes at kende. «
	(Nini Leick i tidsskriftet »Seksualpolitik«, nr. 1, 1983)	.	6~
22
For de fleste mennesker er en børnelokker endnu den dag i dag en skummel, ældre mand med en stor pose bolsjer. Han lusker omkring på alle legepladser og lokker små, uskyldige børn ud i en stor skov, hvor han mishandler dem på det grusomste, hvorefter han skærer dem i små stykker og graver dem ned i et stort hul.
Med en sådan forestilling i hovedet er der ikke noget at sige til, at børnelokkeren for mange mennesker er et skræmmebillede på noget af det ondeste, der overhovedet er til.
At de fleste børnelokkere — eller pædofile — er ganske almindelige, venlige, ansvarsbevidste mennesker — det er
-	både børnene og deres voksne elskere afskåret fra at fortælle
~ andre. Frygten for skandaler, nervenedbrydende forhør, strenge fængselsstraffe, frygten for at miste hinanden afholder dem fra at berette om rare oplevelser og om, hvorfor de har følt sig tiltrukket af hinanden.
Dette er grunden til at man aldrig — eller næsten aldrig — hører om vellykkede og lykkelige forhold mellem børn og voksne. Forfatteren Dan Turell skrev for et par år siden en artikel, hvori han efterlyste en børnelokker i ethvert bolig- område, så forældrene kunne ringe, når de havde problemer med deres børn.
Artiklen fik måske ikke helt den opmærksomhed, man kunne forvente — dens noget sensationelle synsvinkel taget i betragtning. Ikke mange har taget den helt alvorligt. Selv- følgelig stiller den sagen på spidsen som absolut modbillede til den traditionelle børnelokker-opfattelse. Men artiklen afslører en sjæ7den forståelse for og viden om børnelokke- rens sociale funktion — måske især i forhold til nogle af samfundets mest sårbare og udsatte børn.
Det sker en enkelt, sjælden gang, at en børnelokker i en bestemt presset situation mister overblikket — hvorefter den famøse avisomtale er en realitet. Det som karakteriserer en børnelokker er imidlertid stort set det modsatte — som det fremgår af den græske betegnelse, er en pædofil en, der
23
elsker børn. En, der elsker børn, ønsker ikke at børn skal lide psykisk eller fysisk overlast.
Turells synspunkt var,. at børnelokkere heller ikke udgør nogen fare for børnenes sociale udvikling: Tværtimod kunne 'kvartersbørnelokkeren' blive et godt alternativ til de ofte frustrerende omgivelser, børnene ellers præges af.
Mange ulykkelige børn findes i veletablerede hjem, hvor en autoritær opdragelse fører til en personlighedsmæssig selvudslettelse. Mange børn og unge fra denne gruppe bærer kraftigt præg af mangel på identitet.
Andre kommer fra kriseramte hjem, hvor forældrene ikke
tager sig ordentligt af deres børn. Disse ender let som ungdomskriminelle.	;
Indenfor kriminalforsorgen arbejder man hovedsagelig med klienter fra de laveste samfundslag. Samtidig med at presset bliver større; bliver klienterne også yngre. Mange socialforvaltninger anbringer helt ukritisk de mange klienter i familiepleje. Disse børn som i forvejen har et svagt jeg, kommer med denne 'straf' ud for en endnu større frustration end den, de oplevede i hjemmemiljøet. Chancen for at de nogensinde etablerer et godt og roligt forhold til en ansvarlig voksen forringes væsentligt.
Politikerne er belastede af økonomiske betragtninger — eller simpelthen ikke modne nok til at erkende problemernes omfang. Der foreligger masser af ekspertudtalelser og saglige rapporter, der fortæller, hvad der kunne gøres ved problemerne, hvis der var en vilje til det. En af de mange rapporter hedder »Rapport nr. 5« og kommer fra det kriminalpræventive råd. Den handler om nødvendigheden af et tæt samarbejde med klienterne i deres nærmiljø.
Konklusionen er, at børn og unge kan hjælpes udenom kriminalitet, bl.a. gennem et nøje tilrettelagt tværfagligt samarbejde i kommunerne.
Det er her vi mener — helt alvorligt — at de pædofile kommer ind i billedet.
24
Børnelokkeren, der kender sit kvarter og børnene i det, som interesserer sig for dem og er i stand til at vinde deres tillid, kunne blive en uvurderlig støtte i det sociale hjælpe- arbejde.
Der er ofte tale om drenge, som fuldstændig har mistet tilliden til voksne mennesker. Forældre, plejeforældre og pædagoger kan ikke styre dem, og er bare 'åndssvage' i barnets øjne.
Sociologen Parker Rossman (se litteraturlisten) nævner i sin rapport flere eksempler på kriminelle drenge, hvis vold- somme adfærd viste sig at bunde i seksuelle frustrationer. Tilfredsstillelse af deres seksuelle behov viste sig at være nøglen til at vinde deres tillid.
Det er dette fænomen, som udenforstående har allersværest ved at sætte sig ind i. Ikke desto mindre er det en erfaring, som tusindvis af pædofile gennem tiderne har gjort.
Den erfarne pædofile har en evne, som mange pædagoger mangler: At sætte sig ind i børnenes verden, snakke med dem som ligeværdige mennesker, og vejlede dem uden at dømme.
Kærligheden og det seksuelle samvær er med til at skabe et gensidigt tillidsforhold, der gør det muligt for den pædofile at hjælpe barnet, også på andre områder end det følelsesmæssige og seksuelle. Og ikke sjældent med forbløffende resultater. Nogle børnelokkere har nedsat sig som selvbestaltede socialarbejdere, og går ind i denne opgave med stor entusiasme, også uden at stille nogen krav om en seksuel 'belønning'.
Det er endnu kun meget få kommunale socialarbejdere, der tør risikere deres stilling og omdømme ved at samarbejde med de lokale børnelokkere — men vi ved, at det forekom- mer...
Langt de fleste pædofile anerkender, at de har et moralsk og socialt ansvar overfor de børn, de kommer i kontakt med —
:,	~ 2 Forbrydelse uden offer	.	~	25
overfor børnenes forældre, samfundet og overfor sig selv. 
I ethvert forhold mellem mennesker opstår der småkampe om, hvem der skal dominere hvem og hvordan indenfor en række områder. Det hele ender som regel i en balance, begge parter kan acceptere. Balancen findes lettest mellem nogenlunde jævnbyrdige parter — det siger sig selv.
Børn anses ofte — af voksne — for at være svage individer, som er lette at såre, og som voksne alt for let kan manipulere med i kraft af større viden, erfaring, magt, position. De fleste pædofile har stor forståelse for denne opfattelse og tager derfor også større hensyn til børnenes behov end til deres egne. De kender det store ansvar, de påtager sig ved den tætte kontakt til et barn.
Alt dette er lettere skrevet end gennemført i praksis. Kriminaliseringen og den moralske fordømmelse gør, at vejen for den pædofile er fyldt med fælder, faldgrave og snubletråde.
Den pædofile må aldrig miste overblikket, skal altid overveje sine mindste skridt og skal i enhver situation underordne sine egne behov og ønsker for barnets — på det seksuelle område og på alle andre områder.
Et eksempel: Holder man af et andet menneske, har man lyst til at glæde og overraske det. Den pædofile må på den ene side sørge for, at der altid i huset er ting, som barnet holder af, men på den anden side været tilbageholdende med at give gaver — legetøj eller cigaretter, afhængigt af barnets alder. Den voksne skal specielt passe på, at det ikke får karakter af at barnet købes. Der kan opstå en form for prostitution — barnet bliver beregnende og kommer efterhånden kun for at få penge eller gaver. Barnet bliver mere mekanisk, ønsker at få det seksuelle overstået hurtigst muligt. Barnets ønske om og behov for kærlighed og opmærksomhed skubbes til side. De psykologiske langtids- virkninger af en sådan udvikling er indlysende.
Et andet eksempel: Den pædofile kommer som oftest i
26
kontakt med børn, der har problemer enten med skole, kammerater eller forældre. Barnet finder en form for tryg- hed hos den pædofile og holder sig væk fra sine jævnaldrende. Barnet bliver i stigende grad isoleret, også i skolen og i hjemmet. Den pædofile skal på samme tid støtte barnet og skubbe det fra sig.
Et tredie eksempel: Det hænder, at politiet eller de sociale myndigheder bliver indblandet i sagen. Selv om følgerne kan være ubehagelige for den pædofile, kan de være katastrofale for barnet. Panik i familien, omfattende politiundersøgelser med langvarige forhør om ligegyldige seksuelle detaljer, barnets bedste ven bliver lagt for had. Alt sammen menings- løst ud fra barnets synspunkt. Den pædofile må — hvis barnet er tilstrækkeligt modent til at forstå det — forberede barnet på, hvad der kan ske, samt på at den voksne i en sådan situation ikke har mulighed for at give barnet nogen form for støtte. Den pædofile skal på den ene side forklare barnet, hvordan katastrofen ser ud — samtidig med, at han ikke skal skræmme barnet fra vid og sans. Den pædofile har et stort ansvar overfor barnet, forældrene, samfundet og sig selv.
~	Forældrene
De fleste forældre har ingen kendskab overhovedet til deres børns seksualitet. Det er fortsat den mest gængse opfattelse, at seksualiteten tidligst begynder at optræde omkring barnets pubertet. For de fleste mennesker er det aldeles ubegribeligt, at et barn kan have lyst og trang til at give udtryk for seksuel kærlighed eller hengivenhed overfor en voksen ven. Forestillingen om, at børn — i et barn/voksen-forhold — bliver misbrugt er dybt rodfæstet. Det er den mest almindelige opfattelse, at den voksne i et sådant forhold udelukkende tilfredsstiller sig selv.
Barnet danner sig heldigvis sin egen opfattelse af disse ting — baseret på barnets egne oplevelser. Oplevelsen af kærlighed og fortrolighed er barnets garant for forholdets gyldighed.
2'	27
Men det er ikke altid tilstrækkeligt. Presset udefra kan blive for overvældende.
Forhold mellem børn og voksne bliver i dag betragtet fuldstændig som homoseksualitet blev betragtet for kun få årtier siden. Mange forældre vil synes, det er sødt, deres pode har fundet sig en voksen ven. Forældre kan gå meget langt i deres accept af et sådant venskab uden at blive foruroligede. Men i det øjeblik de præsenteres for den fulde sandhed, føler de sig nødsaget til at protestere. Måske ikke så meget fordi de fordømmer det, der er sket — mere af angst for omverdenens fordømmelse. Også forældre er underlagt et norm- pres. Det er helt klart en forældre-opgave at forhindre, at deres børn kommer til at opleve seksualitet med modne partnere, før de selv er modne.
En mor kan have en fornemmelse af, at hendes børn boller eller leger seksuelle lege bag lukkede døre, og hun vil intet foretage sig. Men i det øjeblik hun kommer til at åbne døren og ser børnenes hoppende bagdele, føler hun sig presset til at reagere og fordømme. Det er naturligvis en mekanisme, der kan bearbejdes intellektuelt, men indtil det er sket, vil reaktionsmønstret være bestemt af hendes egen opdragelse og grad af glæde eller væmmelse ved seksualitet.
Et barn med meget dominerende og intolerante forældre vil ofte komme ud i en loyalitetskonflikt og få skyld- komplekser i forbindelse med et forhold til en voksen elsker. Graden af problemer vil hænge sammen med styrken af forældrenes fordømmende holdning. Er barnet i puberteten vil en sådan konflikt indgå som et naturligt led i identitets- dannelsen, men før puberteten vil den ofte virke forstyrrende, frustrerende og splittende.
I hele debatten om pædofili er vi meget tilbøjelige til at hæfte os særskilt ved det seksuelle. Der er imidlertid et andet element, som ofte indgår i forholdet, og som i høj grad virker foruroligende på forældrene — nemlig barnets trang til at identificere sig med andre voksne end forældrene. I mange
28
tilfælde bliver den voksne ven en fadererstatning eller -suppleant for den mindreårige.
Alle forældre ved, at deres børn på et eller andet tidspunkt løsriver sig fra hjemmet, men hvis barnet mere eller mindre bevidst vælger sig en ny far, føler den biologiske far sig ofte berøvet sin 'naturgivne' mulighed for at leve videre gennem barnet. Det bliver betragtet som et personligt nederlag.
Modsætningsforholdet mellem barnets forældre og barnets voksne ven behøver altså ikke nødvendigvis være baseret på seksualmoralske uenigheder. Der vil ofte være tale om en regulær magtkamp — en kamp om hvem der skal præge barnet gennem sin blotte nærværelse, sin kærlighed og sit eksempel (en konflikt man også vil kende fra de traditionelle stridigheder mellem svigerforældre og svigerbørn).
Ud fra denne betragtning er der ingen tvivl om, at et barn/voksen-forhold vil forløbe mest harmonisk i de tilfælde, hvor den voksne vens sociale og kulturelle baggrund falder tæt sammen med forældrenes, eller hvor den voksne ven tilhører et i forældrenes øjne højere socialt eller kulturelt lag. Med andre ord: forældre kan acceptere deres barns venskab med en voksen ven, hvis de føler, at venskabet bringer barnet tættere på det livsmål, forældrene har sat sig på barnets vegne.
- Hvis forældrenes holdning er helt afvisende, og de måske endda bevidst forsøger at forhindre venskabet, kan det blive nødvendigt for parterne at mødes i dybeste hemmelighed — og det kan der i nogle tilfælde komme meget godt ud af. Det kan i hvert fald styrke barnet eller den unges selvstændighed og opfattelse af eget værd. Og det kan styrke sammenholdet.
Bliver det for meget for barnet, må man håbe at den
- voksne ven også opdager det — og erkender kærlighedens umulighed. Frem for at holde barnet fast i en frustreret situation.
De gældende normer og love betyder, at barnet og den voksne i et pædofilt forhold er oppe mod en kolossal
29
overmagt. Det kræver stor kærlighed, uhyre behændighed og megen diplomatisk sans bare at overleve med disse normer og love.
I princippet ville det være lykkeligst om forældrene og den pædofile kunne komme på talefod omkring barnet. Lidt polemisk har vi udarbejdet nogle 'gode råd til børnelokkere'. Det er ikke vores hensigt hermed at opfordre læserne til sexualforbrydelser, og rådene er naturligvis i lige så høj grad gode råd til forældre og til børn:
Hvis du som børnelokker har et tæt, fortroligt forhold til din ven, vil du uvægerligt få en masse indsigt i hans sociale tilværelse. På et tidspunkt vil du givet få lyst til at blande dig. Du synes måske, barnet har det dårligt. Måske er du uenig i den opdragelse, barnet får.
Inden du foretager dig noget, er der to ting, du skal overveje. For det første at din indsigt er temmelig ensidig — du kender kun tingene fra barnets synsvinkel. For det andet, at forældrene har den juridiske magt og myndighed over barnet, indtil det fylder 18. Forældrene bestemmer, hvor barnet skal bo, gå i skole osv.
Derfor vil et være bedst, om du diskuterer situationen med din ven og søger at finde frem til en måde, hvorpå han selv kan forbedre situationen.
Er det ikke tilstrækkeligt, vil det være af stor betydning, om du kan opbygge et forhold til forældrene, så du som god	_ ven af barnet også kan blive en god ven af huset.
Er du uden kontakt til forældrene bliver det straks vanskeligere. Uanset hvor du henvender dig, vil folk reagere
med undren: Hvad er det for en fyr? Hvad har han med den	- unge at gøre?
Start med at præsentere dig som en god ven, som barnet har betroet sig til. Vær helt rolig. Præsenter dig med dit fulde, ægte navn, fortæl hvad du laver osv. Slap helt af. Du
30
har ikke noget at skjule. Ud over de allermest intime detaljer. Men det forbudte sex-liv, I har sammen, er under alle omstændigheder blot en del af jeres samvær. 
Snak med forældrene som du ville snakke med alle mulige andre mennesker — du vil opleve, at forældrene åbner sig, med mindre de har noget at skjule.
Måske kommer du på fortrolig fod med forældrene. Måske ikke. Ud fra det må du handle. Men hav hele tiden i baghovedet, at det ikke er din søn eller datter, men din ven. Du kan hjælpe barnet til at klare sine problemer, men du kan ikke løse dem for ham/hende.
Hvis du synes, situationen er helt håbløs — hvis du ikke kan kommunikere med forældrene, så henvend dig eventuelt til barnets pædagoger. Benyt samme åbenhed overfor dem. Sig til dem, at du ikke vil blande dig, men . blot gøre opmærksom på, at det er dit indtryk, barnet har det dårligt på den og den måde. Pædagogerne må handle — du har ingen myndighed til at gøre noget som helst.
Vær meget varsom, når og hvis du blander dig. Forældre vil ofte føle sig stødt over, at deres barn er gået til andre med problemerne — især hvis der er tale om problemer i hjemmet.
Skulle det gå helt galt, så henvend dig et af de steder, der er nævnt i afsnittet om rådgivning bagest i bogen. Præsenter dig med samme åbenhed — som en ven, der vil støtte en ven.
Jo mere fordækt du virker, jo mere mistroisk bliver de mennesker du kontakter. Det kan ikke gentages ofte nok: Når du sidder i situationer, hvor du skal snakke barnets sag overfor voksne autoriteter, så glem at jeres forhold også rummer erotiske elementer. Det er ikke det, det drejer sig om. Glem det! Ingen tør tro, der er noget mellem jer — med mindre du selv lægger op til det.
Det er nok muligt, spørgsmålet bliver stillet, hvis du kommer i kontakt med især offentlige instanser, men du skal vide, at det mest bliver stillet for en ordens skyld. De fleste vil helst være fri for at vide, om der er en seksuel forbindelse
31
mellem jer. Når der er problemer med et barn, ønsker alle, at der vil være en eller anden, som barnet kan lide og har tillid til — alle ved at en sådan kontakt vil være bedst til at få barnet gennem sine problemer. Dem; du snakker med, føler at de er nødt til at stille dette 'pinlige' spørgsmål, men i virkelig- heden vil de helst ikke vide besked. Svar nej på spørgsmålet, som om det er noget, der ligger dig meget fjernt — som om det er noget, der aldrig kunne falde dig ind.
Det er barnets total-situation, det handler om, og du er i din gode, moralske ret til at blande dig. Det hedder i bistandslovens ~ 20:
»Den, der får kendskab til, at et barn under 18 år fra forældres eller andre opdrageres side udsættes for vanrøgt eller nedværdigende behandling eller lever under forhold, der bringer dets sundhed eller udvikling i fare, har pligt til at underrette det sociale udvalg. «
Hvad der måtte være imellem dig og barnet af intimiteter kommer ikke sagen ved.
Homoseksualitet og mandlig identitet
Langt de fleste (men bed for Guds skyld ikke om en statistik) forhold mellem børn og voksne er homoseksuelle. Børn, der er kommet i kontakt med en homoseksuel børne- lokker, vil på et tidspunkt spørge sig selv: 'Er jeg også homoseksuel?' Og det behøver ingenlunde være tilfældet.
Den seksuelle identitet bliver grundlagt i børns allerførste leveår. Allerede i to-årsalderen vil seksualiteten i de fleste tilfælde være fastlagt.
Drenge bruger generelt voksne mænd. som identifikations- modeller. I vores kultur ikke kun tillader man drenge at identificere sig med mænd — det er noget man på alle	_ områder tilskynder.
Kropskontakt mellem mænd og drenge indskrænkes imidlertid til nogle få håndfaste greb: skulderklask, boksestød,	-
32
hurtig og voldsom uglen hår, brydekampe og lignende. Ikke noget med nænsomme kærtegn. En dreng må gerne mærke på mandens armmuskler, og manden kan tillade sig at nyde drengens længsel efter selv at få sådan nogle bøffer, men alt hvad der ligger i det område, der sædvanligvis dækkes af underbukser, er absolut tabu. 
Her får drengen ingen muligheder for at identificere sig. Eller rettere sagt: Han får mulighed for at udvikle sin seksualangst og i særdeleshed en angst for homoseksualitet (homofobi).
Mange drenge føler sig erotisk draget af deres identifikationsmodeller. Jo nærmere drengen kommer puberteten, jo voldsommere bliver denne dragning. Alligevel nægter hovedparten af pædagoger, psykologer, politikere og forældre at erkende disse drenges behov — forsøger ligefrem at undertrykke de erotiske behov uden i klare ord at kunne eller ville forklare hvorfor.
Opdragere er tilbøjelige til ubevidst og ukritisk at opdrage børn i den ånd, de selv er opdraget i. Opdrage er måske så meget sagt. Det er eksemplets magt, der er størst. Det, børn lærer mest af, er ikke de voksnes ord, men deres adfærd, deres samliv, deres forhold til andre mennesker.
Mange forlader puberteten med en kronisk homofobi. Enkelte heldige lærer allerede i denne alder at acceptere deres større eller mindre homoseksuelle islæt.
Bøsser er generelt enige om, at det, de især har manglet under den svære proces, der førte dem frem til en fuld erkendelse af deres seksuelle identitet, har været identifikationsmuligheder. Som børn har de ikke talt med nogen om homoseksualitet. Homoseksuelle har været usynlige. Homoseksuelle i familien eller omgangskredsen har ikke vist deres sande identitet. De har kun haft heteroseksuelle at sammenligne sig med.
Alligevel blev de bøsser.
33
Som børn har de fleste vidst, at de på en eller anden måde var anderledes. Mange har følt, at de var den eneste i hele verden, der havde det sådan.
Typisk for bøsser, der er sprunget ud i en sen alder, er at de har haft mange, lange, svære identifikationsproblemer. Bøsser, der allerede i puberteten har erkendt deres homoseksualitet, har haft det ulige nemmere. Det er karakteristisk, at de fleste bøsser i starten af deres liv som homoseksuelle har oplevet tætte intime forhold til mere erfarne bøsser.
Drenge lærer alt om, hvordan mænd omgås kvinder. De lærer det i hjemmet, på film, i bøger, på gaden. De aner intet — eller kun meget lidt — om hvordan voksne bøsser fungerer. Og hvad de ved er som regel fordrejet skrækpropaganda. Det medfører naturligvis en grundfæstet usikkerhed, som for manges vedkommende holder sig langt op i årene.
Mange drenge — ikke bare bøssedrenge — forkaster i puberteten deres far som mandsideal. Alle drenge er i denne periode på udkig efter brugbare mandsidealer — idealer, de kan sammenligne sig med og frem for alt finde fortrolighed med. Drenge har brug for at opleve, at voksne mænd også kan være rare og flinke og omgængelige. Den kropslige intimitet skaber den dybeste fortrolighed, tryghed og tillid til en mands krop. Og drengens krop bliver en dag til en mands krop.
Drenge har behov for at mærke, at der er nogen, der kan lide dem. Især i puberteten, hvor de generelt er utilfredse med sig selv. De har brug for påskønnelse. De har brug for at andre kan lide dem og respekterer dem — også i en periode hvor de forandres i krop og sind. Det giver en uvurderlig personlig styrke at blive elsket og beundret — især i en periode, hvor de løsriver sig fra mennesker og meninger, der har behersket deres barndom.
De har brug for at blive accepteret i den voksne verden,	~. også seksuelt. Samtidig har de naturligvis brug for at være
34
sammen med jævnaldrende — sammenligne sig med dem, konkurrere med dem, elske med dem osv. De har brug for hele spektret. 
Drengene tager ved lære af deres voksne venner — i det omfang de er i stand til at forholde sig til de ting, de oplever. Og det gælder alt — fra skakspil og opvask til samvær med andre mennesker og måder at bolle på.
Ikke alle drenge i et pædofilt forhold søger en identitet som bøsse. De fleste lever senere et ganske almindeligt heteroseksuelt liv, stifter familie og lever harmonisk på den måde. De drenge, som er bøsser, får i et pædofilt forhold en god baggrund, som vil hjælpe dem gennem en voksen  bøssetilværelse.
Enkelte vil måske føle at ovenstående betragtninger bekræfter den ellers forkastede 'forførelsesteori' — teorien om
at drenge kan forføres til homoseksualitet.
I nogle tilfælde kan det formentlig lade sig gøre at forføre et menneske til et enkelt seksuelt forhold, men hvis forholdet ikke tiltaler den forførte, vil oplevelsen blot sætte sig
_		som en erfaring. Man bliver næppe i et forhold, hvis man
ikke kan lide det.
Tusinder er blevet forført til heteroseksuelle oplevelser. Endnu flere er blevet presset ind i heteroseksuelle forhold. Men det har aldrig fjernet den enkeltes trang til homoseksualitet.
~ Man kan ikke forføre nogen til en bestemt form for seksualitet — man kan gennem forførelse hjælpe hinanden frem til nye erkendelser.
Endnu et skævt forløb
— en beretning om pengeafpresning
»Det var en lun forsommerdag på Vesterbros Torv, jeg mødte Andre første gang. Jeg sad i hyggeligt selskab med nogle venner under fortovsrestaurantens parasoller, da han kom hen til vores bord og gav sig i snak med os. Han var meget
35
ligefrem, meget snakkesalig, og vi var i strålende sommer- humør. Vi havde det gemytligt og snakkede frem og tilbage om mangt og meget. På et tidspunkt gik det op for Andre (hvis han ikke vidste det i forvejen) at vi var bøsser. Det ville han høre noget mere om, og det viste sig, at. han allerede vidste en del — havde blot aldrig været ude for nogen, der sad og snakkede højt om det i det fri på en restaurant. 
Han virkede allerede den gang en anelse forsømt, men ikke mere end så mange andre drenge i den alder, hvor renlighed og nobel fremtræden ikke er de største dyder.
Først et par måneder . senere mødte jeg ham igen oppe i nærheden af Rådhuspladsen. Jeg har aldrig set noget lignende. Møgbeskidt i laset tøj — et tomt blik. Jeg tvivler på, han kunne genkende mig. Han fortalte, han var stukket af hjemmefra, boede på Christiania. Han ville ikke med hjem, men jeg gav ham mit telefonnummer. En uge senere ringede han — ville gerne besøge mig.
Han så ikke mindre hærget ud og lugtede af snavs. Han var sulten. Han fik et bad, fik rent undertøj (tre numre for stort) og fik det, han kunne spise plus en halvtredser til at klare sig for. Han ville ikke hjem. Han ville klare sig selv.
Den efterfølgende weekend dukkede han op igen — sent om aftenen - om han kunne overnatte hos mig? Jeg lukkede ham ind — var meget i vildrede med, hvad jeg skulle eller burde gøre, men besluttede, at jeg måtte prøve at snakke med ham. Så kunne vi måske sammen finde ud af, hvad der kunne gøres.
Da det blev sengetid lagde vi os i samme seng. Vi snakkede meget, og hvordan det end skete — det skete vel som den slags sker — så lå vi pludselig i hinandens arme, og han fortalte, at han havde prøvet det før - at han trak inde på Rådhuspladsen. Det var sjovt og det var pjattet og det var ømt, syntes jeg, men jeg må indrømme, at nu bagefter er jeg meget i tvivl om, hvorvidt han lagde sig i mine arme for at
36
betale mig med sin krop, om det hele var planlagt, eller om det var tilfældighederne, der drev deres spil med os.
De næste tre måneder kom han ofte — to-tre gange i løbet af ugen — overnattede hver gang og enkelte gange også fredag eller lørdag. Han ville ikke fortælle, hvor hans forældre boede. Han ville bare være sig selv. Jeg skulle ikke blande mig, og jeg besluttede, at det bedste, jeg kunne gøre, var at åbne mit hjem for ham — give ham en smule tryghed midt i det, jeg betragtede som en hæslig tilværelse. Hvis jeg skulle kontakte forældrene eller andre instanser, måtte det ske med hans vilje og viden. Hans tillid til voksne var ikke for stor i forvejen, hvorfor så forråde ham?
Pludselig en dag stod der en fyr på et par og tyve år uden for min dør. Han præsenterede sig som Michael — var en ven af Andre og hans forældre — pædagogmedhjælper i en ungdomsklub, hvor Andre engang plejede at komme. Jeg var glad for at møde et menneske, der kendte mere til Andre, og vi faldt hurtigt i en fortrolig snak. Michael fortalte, at han selv engang havde været trækkerdreng og ønskede at hjælpe Andre ud af det liv. Han fortalte, at Andre havde brugt heroin i perioder, og at han fyrede mange fede. Han gav mig forældrenes telefonnummer, og da Andre dukkede op næste dag, fik jeg hans velsignelse til at kontakte forældrene.
Stedfaren hang i et hjørne — småfuld. Moren virkede mere nærværende, og jeg mente at kunne fornemme, at hun var oprigtigt bekymret, men hun havde givet op. Jo, hun vidste godt, at Andre trak, og hvordan han klarede sig, men hvad kunne hun gøre. Hun havde snakket med dem på bistands- kontoret om at få Andre med på Fulton, men det var seks uger siden, og hun vidste ikke, hvordan det gik med det. Hun havde ikke hørt noget om, at Andre havde været eller
var på stoffer.
Næste dag kontaktede jeg bistandskontoret, hvor de lovede at sætte skub i tingene. De vidste også, at Andre trak.
37
Jeg tror, jeg blev en smule grov — spurgte vist om de ikke kendte trækkerdrengenes traditionelle skæbne, om de ikke kendte det miljø. 
Samme aften tog Andre hjem til sin mor og stedfar og blev hjemme et par dage, men da han tog derfra, var det med morens husholdningspung i baglommen.
Det korte af det lange blev, at de ikke ville have ham på Fulton, men at han kunne komme med på et andet sejlskibs- projekt om nogle uger.
Hvordan det hele egentlig begyndte at kokse, har jeg aldrig fundet ud af, men de næste tre uger var meget forvirrede. Andre var hjemme — så var han ikke hjemme — så stjal han stedfarens knallert, og pludselig var han helt væk. Jeg aftalte med forældrene og bistandskontoret, at han kunne bo hos mig, indtil han skulle af sted, og Michael hjalp med at sprede rygtet om det på Rådhuspladsen mellem de andre trækkerdrenge. Et par dage efter dukkede Andre op — spurgte meget mistroisk og undrende om det var rigtigt, hvad de sagde — at han kunne bo hos mig. Jeg bekræftede, men i mellemtiden var der sket det, at stedfaren havde ringet, at jeg skulle sende Andre hjem, når han dukkede op.
Andre tog hjem.
To dage før, han skulle have været af sted, dukkede han op igen midt om natten — fik lov til at blive, men fik besked om at tage hjem igen næste dag. Jeg var begyndt at blive nervøs — betænkelig ved hele situationen. Der var så meget usikker- hed omkring det hele. Jeg fik en fornemmelse af, at der var noget lusket ved foretagendet.
Dagen efter at Andre skulle have været af sted med dette sejlskibsprojekt ringede stedfaren: — 5.000 kroner på min bankkonto inden fredag klokken tolv, ellers ringer jeg til politiet, og anmelder dig for omgang med mindreårig.
Jeg bad ham ringe igen senere — jeg ville tænke over det.
En snarrådig ven fik rigget et ekstra telefonapparat til, og da stedfaren ringede igen, lyttede min ven med og skrev ned
38
(husk at sætte dato på papiret og gem det!) Jeg fik stedfaren til at gentage sine krav, og gjorde ham så opmærksom på, at det var pengeafpresning, han lavede. Iøvrigt bildte jeg ham ind, at jeg havde optaget det hele på bånd. Så kom Michael i telefonen og sagde, at jeg blev nødt til at betale — det ville være bedst for alle — især for mig. 
Jeg afslog blankt og spurgte i øvrigt, om det var takken for at prøve på at hjælpe Andre.
En uge senere ringede stedfaren igen — gik ned i halv pris. Jeg nægtede stadig. En anden aften ringede moren og sagde, at nu var han på vej ud til mig.
— Skal jeg smide ham ud eller ringe til politiet? spurgte jeg hende.
— Nej, nej, send ham bare hjem igen, svarede hun.
Stedfaren blev væk, og jeg hørte ikke mere til ham.
Jeg var virkelig chokeret og bange. Selvfølgelig var jeg bange for at komme i karambolage med politiet, men det uhyggeligste var næsten at blive gjort opmærksom på min egen naivitet — at jeg slet ikke havde haft mistanke om, at noget sådant var på vej.
Jeg troede, alt var glemt, da jeg et par måneder senere blev bedt om at kontakte en kriminalassistent på politigården. Afdeling A: Vold, mord og sædelighed.
En vintergrå januardag var jeg til afhøring. De var flinke — gav kaffe og wienerbrød — ikke noget med skærende projektører. De var ude på at knalde stedfaren,. for det viste sig, at han havde forsøgt afpresning mod flere mænd. Jeg havde troet, jeg var det eneste offer, men vi var fem.
Andre var blevet anbragt på en ungdomsinstitutions lukkede afdeling (Københavns Børnefængsel) og blev senere anbragt i familiepleje i Jylland.
Inden forhøret startede, fortalte kriminalassistenten mig, at Andre havde fortalt alt, så det kunne jeg lige så godt gøre. Det viste sig senere, at Andre intet havde fortalt ud over at han kom hos mig, og at stedfaren havde forsøgt at presse
39
penge af mig, og da han senere blev præsenteret for min forklaring, kommenterede han den ikke, men sagde bare, at det var rigtig nok. 
- Jeg fortalte om mit forhold til Andre — tilstod hedder det vist — mest for at være med til at knalde stedfaren, men også fordi jeg følte, at min moralske samvittighed var ren. Om ikke andet kunne det give Andre en fornemmelse af at være blevet hævnet, for jeg tror ikke, det var hans ide, det med at presse penge. Og hvis han nu havde fortalt, hvordan det hele hang sammen, så ville jeg ikke sidde og sige noget andet, som ville få ham til at tage sig ud som løgner. Hans ry hos politiet var ikke for godt i forvejen, og er der nogen, er er offer i den sag, så er det sgu ham.
Først blev der kørt en retssag mod os fem, som Andre havde været sammen med, eller som politiet mente, han havde været sammen med. To nægtede og blev frikendt. Vi andre tre fik en betinget dom uden strafudmåling. Det vil sige, hvis vi inden for to år efter domsafsigelsen kommer ud i lignende forhold, vil disse blive taget op sammen med sagen omkring Andre, og de vil blive vurderet sammen (jeg var ikke straffet før).
Michael, pædagogmedhjælperen, blev også tiltalt for at have haft seksuel omgang med Andre. Andre havde udtalt, at det skulle være sket tre gange, men da Michael nægtede, og der ikke var nogen vidner, blev han frikendt for det, men han slap ikke for at blive dømt for at have hjulpet med afpresning. Han fik betinget uden strafudmåling. Man mente, at stedfaren havde en eller anden klemme på Michael — nærmest tvang ham til at opsøge Andres kunder og give telefonnumre og adresser til stedfaren.
Stedfaren fik 60 dages fængsel — ubetinget.
Der er nu gået 11/2 år siden de første trusler blev fremsat. Der gik 9 måneder fra første afhøring til domsafsigelse. Det er lykkedes mig at falde til ro, men det var en hård omgang. Frygten for at komme i spjældet var til tider stor, selvom jeg
40
tidligt fik at vide, at jeg højst sandsynligt ville få en betinget dom. Men den frygt var virkelig for intet at regne mod den tvivl, jeg fik til min egen vurderingsevne. En overgang så jeg skygger overalt — turde knap nok snakke med eller se på en dreng under femten år. Jeg følte mit hjerte lukkede sig som en sø ved vintertide, men nu er det blevet forår og mit hjerte banker igen.
Jeg ved ikke, om jeg er pædofil, og jeg ønsker heller ikke at hæfte flere etiketter på mig. Det er nok, at jeg er bøsse. Jeg nægter at lade min kærlighed og hengivenhed for andre
.	mennesker dirigere af fikse ideer omkring alder.
Mennesker er mennesker, og jeg ved efter at have været ven/kæreste/elsker med mænd fra 13 til 70 år, at kærligheden er den samme — lysten og behovet for at være sammen med et andet menneske er den samme. Venskab og kærlighed spørger ikke om alder.
Selvfølgelig vil jeg nok tænke mig om et par gange inden jeg eventuelt indleder et forhold til en mindreårig - vil nok forsøge at handle klogere — måske vil jeg afstå fra kærlig- hedens intimeste udtryk — men selve kærligheden vil jeg ikke kunne undgå — vil ikke lægge bånd på den.
Kærligheden er livets blomst.«
41
Arne Frederiksen:
HVAD SIGER VIDENSKABEN?
Hvad er pædofili? Hvor almindeligt er det? Er alle pædofile homoseksuelle? Hvorfor gør de det? Hvorfor gør børnene det? Er det skadeligt?
For at få svar på nogle af alle disse spørgsmål har jeg endevendt den videnskabelige litteratur om pædofili, og forsøgt at samle puslespillet til en helhed. I enkelte tilfælde har jeg måttet hente støtte fra den mere populære litteratur.
Resultatet fremgår af dette kapitel, der afslører, at vi under begrebet »sex mellem børn og voksne« finder et utal af vidt forskellige fænomener, der ikke har ret meget med hinanden at gøre.
Vi hører f.eks. om den fordrukne familiefar, der afreagerer ved at voldtage sin steddatter fordi konen ikke vil; og vi hører om glødende kærlighed mellem en lille dreng og en voksen mand — et venskab, der varer resten af livet.
En af de første videnskabelige bøger, der er skrevet om pædofili 17, indledes med en lille historie om en flok blinde mænd, der kom op at skændes om, hvad en elefant er. Een havde opdaget snabelen, en anden var stødt ind i elefantens bagben, og en tredje havde fundet en stødtand. Og hver især troede de, at det, de havde fundet, var hele elefanten. Således er det også når der diskuteres pædofili: Endnu den dag i dag er debatten præget af, at folk hver især taler ud fra et kendskab til en ganske lille del af emnet, og tror, at det, de ved, også gælder for alle andre former for børn/voksen
~) Notetallene i det flg. henviser til litterarurlisten efter dette kap. Side 56.
42
????? 
erotik. Dette er årsagen til den megen uenighed om emnet.

Det siger sig selv, at en 16-årig pige, der bliver voldtaget af sin stedfar ikke har særlig meget til fælles med den 8-årige dreng, der bliver forelsket i sin fodboldtræner, endsige med en 18-årig trækkerdreng.

Vi har derfor forsøgt i dette afsnit at rede trådene ud og forklare forskellene mellem de forhold, der er skadelige for børnene, og de der er gavnlige.
Menneskets seksualitet har mange funktioner

For at forstå fænomenerne til bunds, er vi nødt til at udvide vores opfattelse af begrebet sex. Vores kristne kultur har i årtusinder fortalt os, at enhver form for seksuel nydelse eller lyst er syndig, hvis den ikke lige tjener forplantningens formål. Al anden form for seksualitet er i den grad blevet fortiet og undertrykt, at vi næsten har glemt den. Og selv om der i de sidste årtier er blevet løst ganske meget op for disse tabuer, så ligger det dog stadig dybt i alles bevidsthed, at sex først og fremmest har noget med forplantning at gøre. Men ser vi på andre kulturer, vil vi opdage, at seksualiteten kan have helt andre funktioner, som ikke har spor med forplantning at gøre23.

For det første kan man dyrke sex som en ren og skær fornøjelse - som et middel til at bibringe hinanden lyst og glæde. Men den menneskelige seksualitet kan også være en form for kommunikation, der ikke er et mål i sig selv, men som tjener til at knytte to mennesker til hinanden. Kærligheden er nødvendig for at sikre et menneskes tryghed. En fars eller mors betingelsesløse kærlighed til deres børn, er barnets bedste garanti for, at det altid kan få forældrenes støtte, når det har brug for den, uanset hvor uartig han eller hun har været. Der er ikke noget så frustrerende for et barn som at få at vide, at »mor kan ikke lide dig, hvis du ikke opfører dig ordentligt«. Så er der pludselig stillet betingelser for kærligheden, og barnet begynder at føle sig utryg. Den

43

betingelsesløse kærlighed er et menneskes bedste forsikring for, at han til hver en tid kan regne med et andet menneskes støtte.
Vores omsorgsfølelse og kærlighed til medmennesker, der lider eller er i nød, er også til for at vi skal hjælpe disse mennesker.
En anden form for seksualitet er den såkaldte lærlinge- kærlighed18. Det er den betagelse, en ung mand eller kvinde kan føle overfor en voksen, som han betragter som sit forbillede eller sin læremester. Lærlingekærligheden er m.a.o. en erotisk tiltrækning imellem en »lærling« og hans »mester« — forstået i videste betydning.
Et kærlighedsbånd imellem lærer og elev giver begge parter den tålmodighed og energi, der skal til for at støtte indlæringsprocessen. I vores vestlige kultursamfund er intime forhold imellem en mester og hans lærling absolut ikke velsete. Men i mange andre kulturer, især i Østen, er sådanne forhold mere accepterede, og de bruges helt bevidst til at støtte barnets lyst til at lære14. Bedst kendt er vel nok forholdene i det antikke Grækenland, hvor enhver hæderlig mand skulle tage en yngling til sig som sin elsker og lære ham op til mandighed og tapperhed. Samlejet mellem de to havde her en rituel betydning, hvor manden indgydede sin »manddomskraft« i drengen23. Også i vor tid kan man støde på sådanne ritualer i visse primitive kulturer42.
En anden form for »lærlingekærlighed« finder vi i den udprægede idoldyrkelse, som er så karakteristisk for alle drenge. Hvis vi ser på, hvad det er for bøger, tegneserier og film, som drenge interesserer sig for, så er der altid en eller anden superhelt, som drengene ser op til og forguder. Drengen identificerer sig med Tarzan eller James Bond, efterligner ham, og ønsker at blive som han. Drengen stræber efter at blive en mand, og ved at efterligne sit idol, lærer han de mandlige kønsroller.
En dreng kan ifølge sagens natur ikke lære sine mandlige
44
kønsroller af en kvinde, og denne form for kærlighed må derfor nødvendigvis være homoseksuel63 (selv om drengen ikke er bøsse i traditionel forstand).
En helt anden side af den menneskelige seksualitet, som i vores kultur er totalt glemt, er den religiøse eller kosmiske sex-oplevelse. I mange primitive kulturer dyrker man religiøse ceremonier eller orgier, der gennem seksuel stimulation bibringer deltagerne en følelse af samhørighed — en næsten overnaturlig oplevelse af at være et med Gud og
- universet. Mange herhjemme har måske en enkelt eller nogle få gange i livet haft en lignende oplevelse, for eksempel når de har onaneret helt alene ude i naturen, og pludselig følt sig et med solen, vinden, havet og universet44. Men sådanne følelser er der ikke megen forståelse for i vores kultur, og de fleste vælger derfor at fortie den slags oplevelser, som de ikke en gang har ord for.
En helt syvende form for seksualitet, som af gode grunde ikke er velset i vores kultur, er den aggressive magtdemonstration, der ikke har seksuel tilfredsstillelse som formål23. (Ikke at forveksle med sadomasochisme).
Ufrivillige seksuelle forhold
Det er heldigvis sjældent, at børn udsættes for en sådan seksuel undertrykkelse og magtmisbrug.
Når jeg alligevel har valgt at omtale disse forhold først, er det fordi netop disse forhold er grundlaget for den megen modstand imod børn/voksen-sex.
Når børn misbruges seksuelt og presses ind i et sex- forhold, som de ikke ønsker, er det altid en mand, der gør det, og offeret er næsten altid en pige38.
Det siger sig selv, at mandens motiv ikke er kærlighed. I nogle tilfælde er det seksuelt begær, i andre tilfælde er det en magtdemonstration. Ofte er det en kombination af begge dele59. Flere undersøgelser har vist, at de mænd, som begår seksuelle overgreb imod piger, sjældent er egentligt pædo‑

file. Der er tale om almindelige heteroseksuelle mænd, som blot er kontakthæmmede og seksuelt frustrerede. Når en sådan mand ikke magter eller tør at gå i lag med en voksen kvinde, så tyer han til en lille pige, som er betydeligt lettere at betvinge4, 40
Det er sjældent, at manden behøver bruge grov vold17,38. Historien om den lille pige, der pludselig bliver overfaldet og voldtaget på en mørk vej, hører absolut til undtagelserne38,15. I øvrigt er gerningsmanden i sådanne situationer som regel næsten jævnaldrende med pigen. Der er altså ikke tale om pædofili40
Disse voldtægtshistorier bliver altid slået stort op i aviserne, og er derfor alle forældres og småpigers store skræk. Sådanne tilfælde er ikke desto mindre ganske sjældne. Hvad der er langt hyppigere, er den skjulte undertrykkelse og psykiske vold, som piger udsættes for fra deres nærmeste. Det kan være pigens egen far, stedfar, onkel eller en anden mand, som pigen har nær kontakt med38,57. Disse tilfælde holdes skjult indenfor familien, og kommer meget sjældent til offentlighedens kendskab. Oftest er en sådan udnyttelse af datteren et symptom på ægteskabelige problemer og på, at hele familien fungerer dårligt10,40,60. Det er først i de senere år, at man virkelig er blevet opmærksom på dette problem, og æren herfor tilkommer først og fremmest den moderne kvindebevægelse.
Karakteristisk for disse incest-overgreb er, at pigen næsten ikke gør nogen modstand. Hun er bogstavelig talt lammet af skræk, og tør ikke gøre modstand imod sin egen far eller onkel eller hvem det nu er.
Her er ikke tale om fysisk vold, men derimod om psykisk vold, og det er i virkeligheden betydeligt farligere.
Pigen bebrejder sig selv bagefter, at hun ikke har gjort modstand, men passivt har fundet sig i mandens overgreb. Hun føler at det er hendes egen skyld, fordi hun ikke har
46
protesteret stærkt nok, og skamfølelsen og selvhadet er derfor ikke til at bære58, 59??
Incestuøse overgreb anmeldes meget sjældent til politiet, fordi den uundgåelige fængsling af faderen (omkring 2 år) vil skade hele familien58,60. Forsøg i USA med behandling i stedet for straf overfor incest-fædre har givet positive resultater, og medført en stor stigning i antallet af anmeldelser60.
Den psykiske magtmisbrug, der er tale om i incest- forhold, eksisterer kun i kraft af pigens afhængighed af manden. Havde det været en fremmed mand, havde hun lettere kunnet protestere eller true med politianmeldelse. Dette betyder dog ikke, at der altid er tale am magtmisbrug i seksuelle forhold mellem forældre og børn. Der findes adskillige eksempler på harmoniske incest-forhold45,46, selv om man af gode grunde næsten aldrig hører om disse.
Skadevirkninger
Børn kan tage alvorlig psykisk skade, når de udsættes for seksuelle overgreb mod deres vilje, og skaderne kan under-
J tiden vare resten af livet. Der er tale om seksualangst, depressioner og sociale problemer38. Det er sådan set ikke den seksuelle handling i sig selv, der er skadelig, og det er for så vidt underordnet om den seksuelle omgang har fundet sted på den ene eller den anden måde. Det, der betyder noget er, hvordan barnet oplever situationen. Hvis barnet oplever forholdet som et overgreb, vil det altid fyldes af væmmelse og had. Skam og .selvhad er nøgleord for forståelsen af de psykiske skader, som børn kan lide under ved sådanne overgreb ??lo, 5s, 59
Barnets opdragelse har derfor en meget stor betydning for, hvordan det reagerer på en sådan seksuel oplevelse. Det har vist sig, at børn, der er restriktivt opdraget, i almindelighed tager større skade af seksuelle overgreb end de børn, der har fået en mere liberal opdragelse38. Den puritansk opdragede pige, der har lært, at sex er det værste, der kan
47
overgå hende, men som ikke aner, hvad sex er, vil naturligt nok føle langt mere angst end den erfarne pige, der har fået en frisindet opdragelse, og som fuldt ud forstår, hvad det er, der foregår, og hvorfor manden gør, som han gør ??lo
Af neget stor betydning for barnet er også, hvordan andre mennesker reagerer, hvis de får kendskab til forholdet. Hvis et barn får at vide, at han eller hun har været offer for det
mest modbydelige og skændige, som overhovedet kunne ske, så vil dette ikke kunne undgå at påvirke barnet stærkt ??lo, 3s, 51. Selv børn, der helt frivilligt har indladt sig på et seksuelt forhold, og som oven i købet har kunnet lide det, vil blive forvirrede og angste over en sådan reaktion8. Endnu værre bliver det, når politiet kommer ind i billedet ls> 3s> 52. I sædelighedssager bliver børn ofte udsat for langvarige og ubarmhjertige forhør16. Undertiden bliver barnet mistænkeliggjort fordi ingen vil tro på dets forklaring. Dertil kommer; at det er en vanvittig stor belastning for et barn, at skulle vidne imod en mand, det trods alt holder af. Hvis det er en piges egen far, som hun på denne måde sender i fængsel, så kan hun ikke undgå at føle sig skyldig i familiens splittelse og ulykke. Intet under, at nogle børn er blevet præget for livet af en sådan oplevelse!
Frivillige forhold
Det er vigtigt at forstå, at de frivillige pædofile forhold har lige så lidt til fælles med de føromtalte ufrivillige forhold og overgreb som et samleje mellem to forelskede voksne har med voldtægt at gøre. Der er tværtimod tale om et barn og en voksen, som holder af hinanden, og som er blevet enige om at dyrke en eller anden form for sex eller intimitet, som de begge har lyst ti114, 15. At børn vitterligt har seksuelle følelser og lyster har vi vidst lige siden Freud, selv om børns seksualitet i helt utrolig grad er blevet undertrykt og fortiet.
Et barn kan ikke tage skade af et seksuelt forhold, som han eller hun selv ønsker og finder behageligt, og det uanset
48
barnets alder og om partneren er en voksen eller et andet barn. Der findes adskillige  undersøgelser over, hvorvidt børn tager skade af seksuelle oplevelser eller ej. De tidligste undersøgelser var enten baseret på de forhold som blev meldt til politiet, eller i enkelte tilfælde på kvinder, som havde søgt psykiatrisk bistand efter at være blevet seksuelt misbrugt som barn. I disse undersøgelser er der selvsagt en overvægt af overgreb og voldtægt, eftersom de frivillige forhold sjældent fører til politianmeldelse41, endsige kræver psykiatrisk bistand. Sådanne undersøgelser har naturligvis givet et helt skævt billede af pædofilien, fordi de voldelige overgreb kun udgør en lille brøkdel af de pædofile forhold.
Senere er der også lavet undersøgelser, hvor man har fået kontakt med de involverede børn og voksne via pædofile organisationer og undergrundsbevægelser eller på anden måde 8~ t3, ta, ts Her var der udelukkende tale om frivillige forhold, og det har ikke været muligt i disse tilfælde at påvise nogen skadevirkninger hos børnene. Tværtimod gav mange af børnene udtryk for, at de var glade for forholdet, og at det havde gavnet dem psykisklo,13° 14 I fængselsundersøgelserne derimod indgik der som nævnt en del ufrivillige forhold, og her var der som man kunne vente også eksempler på børn, der havde taget skade41
Mange af undersøgelserne skelner ikke imellem frivillige og ufrivillige forhold, men i de undersøgelser, hvor man har draget denne skelnen, fremgår det helt klart, at der for de frivillige forholds vedkommende ikke kan påvises nogen form for psykiske traumer som følge af barnets seksuelle omgang med voksne 5> lo, i3; 3s Der eksisterer derfor ikke os bekendt en eneste videnskabelig undersøgelse, der beviser eller sandsynliggør, at børn kan tage skade af frivillige seksuelle forhold til voksne. Derimod kan der i visse tilfælde konstateres indirekte men som følge af forældrenes negative reaktioner samt af politiforhør, retsprocesser osv. 8~ lo, t5, t8,
38
3 Forbrydelse uden offer .	"	49
Homoseksuelle forhold 
Man kender til pædofile forhold både mellem mænd og piger, mellem mænd og drenge, mellem kvinder og piger og mellem kvinder og drenge. Alle kombinationer er mulige. q De hyppigste forhold er efter alt at dømme de homoseksuelle forhold mellem mænd og drenge ls> ls, 19 For at forstå dette, er vi nødt til at erkende, at den pædofile seksualitet ikke har det fjerneste med forplantningsdrift at gøre. Der er tale om et venskabeligt forhold, som giver begge parter nogle spændende oplevelser, og som samtidigt giver drengen en ven, han kan stole på 13, 14, ls Drenge snakker med deres pædofile venner om problemer og tanker, som de aldrig ville betro deres forældre. De pædofile har lettere ved at sætte sig ind i børnenes tankegang end de fleste andre voksne, og kan derfor bedre snakke fortroligt med børnene på lige fod ??ls
Drengen i et sådant forhold identificerer sig i nogen grad med manden, hvilket er et udtryk for den føromtalte »lærlingekærlighed« ls> 63. Drengen stræber efter at blive en mand, og dette opnår han ved at identificere sig med sit forbillede. Drengen kan. lære alt mellem himmel og jord af sin elsker. Lige fra at lappe cykel til hvordan man omgås andre mennesker19. Og så lærer han naturligvis også noget om sex, som forældrene måske er for generte til at fortælle ham.
Mange opfatter et sådant forhold som et bøsse-forhold, men dette er i virkeligheden en smule misvisende. Det viser sig faktisk, at størstedelen af de drenge, der lever i et sådant forhold, mister interessen for homosex når de bliver voksne, og foretrækker at leve sammen med en kvinde14, ls, zb, i9 Men der er naturligvis også nogle af drengene, som er deciderede bøsser, og som fortsætter med at leve homoseksuelt resten af livet. For disse bøsse-drenge kan det være af stor værdi at møde en ældre og mere erfaren mand, der kan sætte dem ind i homoseksualitetens mysterier, idet det
50
ellers kan være et meget svært spring at starte et homoseksuelt livs 4	~
Som sagt er drengen i et homo-pædofilt forhold ikke nødvendigvis bøsse, men hvad der er mere overraskende er, at manden heller ikke altid er bøsse - i hvert fald ikke i traditionel forstand. Der findes faktisk ikke så få drenge-elskere, som tillige elsker voksne kvinder. Derimod elsker de ikke voksne mænd og heller ikke små piger. En sådan mand er med andre ord heteroseksuel når det gælder voksne partnere, men homoseksuel når det gælder børn 4> 14,15, 2~, ao:
Hvis vi opfatter ordet »bøsse« som en følelsesmæssig og kulturel identitet - som en gruppe mennesker, der har et fælles livsmønster48, så vil det være principielt forkert at kalde en pædofil mand for bøsse. Faktisk er de pædofiles psyke og livsstil fundamentalt forskellig fra bøssernes4o, 14 Det vil være misvisende at opfatte de pædofile som en undergruppe af bøsserne19, og nogle psykologer mener ligefrem, at der er tale om to forskellige former for homoseksualitet23.
Bøsserne og de lesbiske har alle dage kæmpet imod de traditionelle kønsroller, som de til en vis grad føler sig fremmede overfor, og som de føler er begrænsede48. Dette gælder imidlertid ikke i nær så høj grad de pædofile, som i mange tilfælde opfører sig og føler sig mere som heteroseksuelle mænd end som bøsser4o, 19, og bringer disse kønsroller videre til drengene.
Det ville ikke desto mindre være at gå for vidt, at påstå, at bøsser og pædofile overhovedet ikke har noget med hinanden at gøre. Det har de i høj grad. Overgangen er glidende, og der findes ikke så få mænd, som både elsker mænd og små drenge.
Erotiske forhold mellem mænd og drenge kan have vidt forskellig karakter: Nogle forhold er ganske kortvarige, og her er det seksualiteten, der er det væsentlige14. Andre venskaber kan vare i mange år, og disse forhold bygger på
3`	51
dyb fortrolighed og gensidig respekt 13> 14, 19 De følelser, som disse to mennesker udvikler for hinanden, kan under- tiden være så stærke, at venskabet varer resten af livet. Når drengen bliver voksen forsvinder den seksuelle interesse for begge parters vedkommende, men venskabet kan udmærket fortsætte på platonisk basis8~ 14,1s,19, og der nævnes rørende eksempler på, at den pædofile er med ved den unge mands bryllup, står fadder til hans børn ??lg, og senere endog indleder et nyt kærlighedsforhold til drengens sønner.
Et andet forhold, som er typisk for mange homo-pædofile, er en udpræget interesse for drengenes sociale tarv. Man ser ofte, at pædofile gør et stort arbejde for drenge, som har sociale tilpasningsproblemer eller problemer i hjemmet8~ 14, og enkelte pædofile føler sig endda særligt tiltrukket af unge sociale tabere14, 49 Både i faglitteraturen8~ 14, so og i kunsten49~ 53 findes der utallige beretninger om pædofile, der har taget sig af kriminelle eller adfærdsvanskelige drenge, og gennem betingelsesløs kærlighed (men ikke blødsødenhed) har haft held til at hjælpe dem på rette vej. Mange pædofile har erfaret, at netop disse drenge har en næsten umættelig seksuel appetit49
Kærlighed er naturens måde at knytte to mennesker til hinanden på, og det kunne se ud som om naturen på denne måde så viseligt har sørget for at de forsømte drenge, der har behov for en voksens støtte, bliver knyttet til netop den type mænd, som mest af alle har viljen til at forstå og hjælpe dem.
Det hævdes undertiden, at den pædofile udnytter drengens kontaktbehov for at tilfredsstille sine egne lyster, eller at drengen seksualiserer et behov, som ikke primært er seksuelt. En sådan opfattelse er efter min mening udtryk for en for snæver tolkning af begrebet sex. De seksuelle udtryk imellem et barn og en voksen bør snarere opfattes som en form for kommunikation, der udtrykker barnets behov for voksen støtte. Seksualakten kan opfattes som en symbolsk handling, hvis formål er at knytte en venskabspagt imellem
52
barnet og den voksne. Den dreng, som har behov for en voksen mands støtte, vil føle en helt naturlig trang til at knytte et venskabsbånd på denne måde. 
Man må nu ikke forledes til at tro, at alle drenge, der indlader sig med voksne mænd er »problembørn«. Flertallet af drengene kommer fra harmoniske hjem, og har aldrig manglet kærlighed fra hverken faderens eller moderens side13, 14, ls Måske føler de sig overbeskyttede og trænger til at frigøre sig fra forældrene. Eller måske har de bare lyst til eventyr14
De fleste drenge føler sig tiltrukket af voksne mænd, og denne betagelse kan ikke sjældent finde seksuelle udtryks- former14, 23. Spørger man drengene, får man at vide, at sex med en mand er noget helt andet og langt mere spændende end det, de har oplevet sammen med jævnaldrende15, og initiativet til et sex-forhold kan lige så ofte komme fra drengens side som fra manden14> 15. I en amerikansk undersøgelse fra 1965 blandt tilfældigt udvalgte mænd havde 4% som barn haft seksuelle forhold til voksne mænd40. I dag kan procent-tallet meget vel være endnu større19
Heteroseksuelle forhold
Der findes ingen systematiske undersøgelser over seksuelle forhold mellem mænd og mindreårige piger, der kan sammenlignes med de føromtalte undersøgelser over homoseksuelle forhold. Det meste af den viden vi har stammer derfor fra anmeldte seksualforbrydelser. De hetero-pædofile mænd lever endnu mere skjult end deres homoseksuelle kolleger. De har heller ingen bøsse-bevægelse at støtte sig til. Den eneste pædofile organisation i verden, som har haft mere end nogle få heteroseksuelle medlemmer (13%) angiver, at kun 17% af disse er udelukkende pædofile, hvorimod halvdelen af de homoseksuelle medlemmer kun føler sig tiltrukket af mindreårige. Disse tal viser med andre. ord, at den heteroseksuelle pædofili langt sjældnere end den
53
homoseksuelle forekommer eksklusivt 39
De hetero-pædofile foretrækker gennemgående piger i alderen 7-14 år, hvorimod de homoseksuelle foretrækker drenge i alderen 9-16. Der er dog store individuelle forskelle for begge gruppers vedkommende4> 15, z~, 39 Tallene kan bekvemt forklares ved at piger udvikles tidligere end drenge.
En del af de mænd, som har seksuelle forhold til piger er ikke udpræget pædofile, men foretrækker i virkeligheden modne kvinder4. Der er tale om kontakthæmmede mænd, som har problemer i deres forhold til voksne kvinder, og som derfor bruger pigerne som erstatning4°> 19. En sådan mand tænker mere på sin egen seksuelle tilfredsstillelse end på kærlighed og omsorg for pigen, og ikke sjældent er der som før nævnt tale om voldelige overgreb. Heri ligger utvivlsomt en væsentlig del af forklaringen på, at så mange piger bliver udsat for ubehagelige seksuelle overgreb i deres barndom, hvorimod drengene næsten udelukkende har positive oplevelser38. Vi må dog ikke glemme, at også opdragelsen har en betydning: Piger bliver opdraget til at passe på deres dyd og skamme sig hvis de kommer »galt afsted«, hvorimod drengene er stolte og praler af deres seksuelle erfaringer.
Det er vigtigt, at vi skelner mellem de mænd, for hvem pigen blot er et erstatningsobjekt, og dem som virkelig er pædofile, selv om overgangen kan være flydende. Den virkeligt pædofile elsker pigen, og vil nødigt gøre hende fortræd. Et sådant forhold kan lige så lidt som et homoseksuelt forhold være til skade for barnet, såfremt hun føler sig tryg ved situationen.
Den gængse forestilling om, at manden forfører den lille uskyldige pige holder ikke altid stik. Mange piger blotter sig, provokerer eller inviterer på anden måde til intimiteter. En dansk jurist har derfor foreslået, at begrebet »børnelokker« bør suppleres med ordet »voksenlokker« som betegnelse for sådanne børn16
54
Forholdene foregår som regel indenfor pigens nærmeste bekendtskabskreds lo 17. Det kan være hendes onkel, nabo eller en venindes far.
De heteroseksuelle forhold har gennemgående en helt anden karakter end de homoseksuelle19. Pigen identificerer sig ikke med manden, sådan som drenge gør15. Der er snarere tale om et romantisk spil — som om de leger mand og kone19. De heteroseksuelle forhold har, i hvert fald for de større pigers vedkommende, en udpræget lighed med forholdet mellem to voksne. Dette gælder dog kun på det psykiske plan. De fysiske aktiviteter er som regel mere »uskyldige«, og pigerne bevarer normalt deres mødom l~.
Kvindelig pædofili
Selv om kvindelig pædofili ikke er helt ualmindelig, findes der så godt som ingen litteratur herom. Hvad der er skrevet om kvindelige pigeelskere, eller korefile som de kalder sig5s, begrænser sig til disse kvinders egne indlæg i diverse homoseksuelle eller pædofile publikationer, hvor de gør opmærksom på, at de er en overset gruppe2o, bi, 62
Den nu nedlagte engelske organisation PIE (Peadophile Information Exchange) havde ifølge en medlemsstatistik fra 1972 to korefile medlemmer39, senere er tallet, så vidt vi har kunnet få oplyst, øget. Den danske pædofilgruppe har for tiden 2 kvindelige medlemmer.
Flere forfattere er af den opfattelse, at kvinder har flere socialt accepterede muligheder for intim kontakt med børn end mænd har. Kvinder bliver derfor ikke nødvendigvis opfattet som afvigere, hvis de elsker børn4. Dette er dog næppe den eneste årsag til de pædofile kvinders »usynlig- hed« : Kvinder er i højere grad end mænd opdraget til at undertrykke seksuelle impulser og leve op til snævre seksualnormer. Ydermere må vi forstå, at de pædofile kvinder vanskeligt kan erkende sig selv som sådanne, hvis de ikke har
55
kendskab til nogen ligesindede; som de kan identificere sig med 20.
Ud fra de ovenfor citerede spinkle kilder, samt mine egne samtaler med kvindelige pædofile og disses partnere, tegner der sig et billede af en gruppe kvinder, som på forbavsende mange punkter er analogt med den mandlige pædofili: Kvinde/pige-forholdene indeholder tilsyneladende de samme elementer af lærlingekærlighed, som vi finder mellem mænd og drenge. Kvinde/dreng-forholdene har derimod, ligesom mand/pige-forholdene, snarere karakter af en kæresteleg, der minder om de voksnes56
En anden påfaldende analogi mellem kvinder og mænd er, at mange kvinder elsker små piger samtidigt med at de i større eller mindre grad elsker voksne mænd20. De er med andre ord homoseksuelle overfor børn, men heteroseksuelle når det gælder voksne partnere — fuldstændig analogt med, hvad vi har set for visse mandlige pædofile.
Der findes naturligvis også hetero-pædofile kvinder, kvinder der udelukkende er homoseksuelle, og kvinder som kun kan lide børn. Mangfoldigheden er lige så stor som hos mændene, og fremtiden vil utvivlsomt vise, at der er langt flere pædofile kvinder end man hidtil har kendt til.
Litteraturhenvisninger og noter
4. Peter Righton: »The adult«, Perspectives on Paedophilia (ref. 7) p. 24-40.
5. Graham E. Powell, A. J. Chalkley: »The effect of paedophile attention on the child«, Perspectives on paedophilia (ref. 7), p. 59-76.
7. Brian Taylor: »Perspectives on paedophilia«, Batsford, London 198L
8. Michael Ingram: »Participating victims: A study of offences with boys«, Children and sex (ref. 11), p. 177-187.
~Y~
9. Frits Bernard: »Paedophilia: Psychological consequences for the child«, Children and sex (ref. 11), p. 189-199.
10. Larry L. Constantine: »The effects of early sexual experiences: A review and synthesis of research«, Children and sex (ref. 11), p. 217-244.
11. Larry L. Constantine, Floyd M. Martinson: »Children and Sex. New findings, new perspectives«. Little, Brown and Co., Boston 1981.
13. Theo Sandfort: »The sexual aspect of peadophile relations«. Spartacus, Amsterdam 1982.
14. G. Parker Rossman: »Sexual experiences between men and boys«. Association Press, New York 1976; Temple Smith, London 1979.
15. Frits Bernard: »Kinderschånder? - Pådophilie«. 3. Aufl., Foerster Verlag, berlin 1982.
16. Kai Tolstrup: »Om skadevirkninger af sædeligheds-forbrydelser mod piger«, Juristen 1969, p. 253-262.
17. J. W. Mohr, R. E. Turner, M. B. Jerry: »Paedophilia and exhibitionism«. University of Toronto Press, 1964.
18. Preben Hertoft: »Klinisk Sexologi«. 2. udgave. Munks- gaard, København 1980, p. 278-289.
19. Edward Brongersma: »Die P~dophile Beziehung«, På- dophilie Heute (ref. 21), p. 137-147.
20. Dagmar poring: »Soviel Liebe und Zårtlichkeit«, Pådo- phile Heute (ref. 21), p. 153-154.
21. Joachim S. Hohmann: »Pådophilie Heute«, Foerster Verlag, Berlin 1980.
23. Thorkil Vanggaard: »Phallos«. Gyldendal, København
1969.
26. F. J. Tolsma: »De betekenis van de verleiding in homo- fiele ontwikkelingen«. Verslagen van het Psychiatrisch Juridisch Gezelschap. Amsterdam 1959.
27. Glenn D. Wilson, David N. Cox: »The Child-Lovers,
57
A Study of Paedophiles in Society«. Peter Owen, London 1983. 
38. Michael C. Baurmann: »Sexualitåt, Gewalt und psychische Folgen«. Bundeskriminalamt, Wiesbaden 1983.
39. PIE: »Survey of members«. Paedophile Information Exchange, London 1976.
40 Paul H. Gebhard, et.al.: »Sex Offenders, An analysis of types«. Harper and Row, New York 1965.
41. For en oversigt over disse undersøgelser: Se ref. 5 og 10.
42. Tom O'Carroll (ref. 43) refererer adskillige beretninger om fremmede kulturer, hvor forskellige former for børn/voksen-sex er almindelige. Se også ref. 14 og 23.
43. Tom O'Carroll: »Paedophilia; The Radical Case«. Alyson Publications. Boston 1982.
44. Edward Brongersma: Paedo Alert News 1983 No. 15, p. 26-28. Coltsfoot Press, Spartacus, Amsterdam 1983.
45. Joan A. Nelson: »The Impact of Incest«, Children and Sex (ref. 11), p. 163-174.
46. Carolyn L. Symonds, et.al.: »Forbidden Sexual Behaviour Among Kin«, Children and Sex (ref. 11), p. 151-162.
48. Wilhelm von Rosen: »Bøssekampens Politik«. Pan, København 1979.
49. Peter Shult: »Besuche in Sackgassen«, Trikont Verlag, Berlin 1982.
50. Se også interviewet med Tommy, .side 131.
51. R. B. Weeks: »The sexually exploited child«. Southern Medical Journa11976, S9, No. 7, p. 648-652.
52. M. Zeegers: »Strafbare liefde en gevaarlijke bescherming«. Proces 1978, 56, No. 7/8, p. 167-171.
53. Alan Edward: »Kit«. Spartacus, Amsterdam 1983.
54. Anette Johansen, Jørgen Johansen: Rapport om homofile. Lindhardt og Ringhof, København 1973.
55. Ordet »korephile« (pigeelsker) er skabt under 1'Univer- site d'ete homosexuelle de Marseille, 1981, ifølge Cathe‑
58
rine Gonnard: »l'amour des petites filles«, Homo phonies 1984, 49, p. 30. Se også p. 28.
56. Se interviewet med Søs, side 96.
57. Lone Backe, m.fl.: »Incest«, Hans Reitzel, København 1983.
58. Nini Leick: »Incest-ofre beretter«, Incest (ref. 57), kap. 3.
59. Eva Hildebrandt: »Terapi af voksne kvinder, der har været ofre for incestuøse overgreb i barndommen«, Incest (ref. 57), kap. 4.
60. Carl Marquit: »Krænkeren — personlighedsdynamik og behandling«, Incest (ref. 57), kap. 7.
61. Lesbia, februar, marts 1984, p. 10-17. Paris 1984.
62. NAMBLA Bulletin. North American Man/Boy Love Association, New York. Vol. 5, nr. 7, sept. 1984. p. 5. Læserbrev fra fængslet korefil i Iowa.
63. Benoit Lapouge, Jean-Luc Pinard-Legry: »L'enfant et le pederaste«. Editions du Seuil, Paris 1980, p. 89-104.
59
Bent Petersen, Sexolog, Cand.Psyk.:
DE SEKSUELLE BØRN
I dag ved vi, at alle børn fødes med en seksualitet. Lige fra fødslen kan drenge reagere med rejsning af lemmet, og piger kan fugte i skeden samt få øget blodtilstrømning til klitoris. Både piger og drenge kan ved berøringer af deres kønsdele komme i en tilstand, som både fysisk og psykisk må betegnes som en seksuel udløsning. Men der er fortsat store følelsesmæssige barrierer, der skal overvindes i de fleste mennesker, før samfundets holdninger og normer er blevet ændret så meget, at vi åbent kan vedkende os, at englebørnene også har kønsdele, som er lystfyldte, samt at barnets seksuelle ophidselse ikke kommer udefra, men bobler op fra barnets eget indre.
Israelitterne
Rødderne til de holdninger, der eksisterer mod seksualitet i vort samfund ~ dag, skal søges i det samfund, der var i Israel før Jesus blev født! Jeg vil ikke beskrive jødernes historie, men blot påpege to skelsættende begivenheder, hvoraf den første er, at jøderne vendte tilbage fra deres landflygtighed. i Ægypten omkring 1580 før Kristus, og de kom atter i slaveri i Babylon omkring 597 før Kristus.
Før det babylonske slaveri havde israelitterne en yderst liberal indstilling til seksualitet. De mente bl.a., at det var udmærket, hvis en mand havde et seksuelt forhold til en ven, hvorimod det var upassende, hvis han havde seksuelt samvær med en tjener, som han kunne tvinge eller true til forholdet. Det var tvangen, og ikke selve den seksuelle handling, som blev fordømt.
60
Sex spillede for øvrigt en vigtig rolle i den israelske kultur, idet sex indgik i de religiøse ritualer ved templerne, hvor der både var drenge og piger til rådighed for de besøgendes velbefindende — vel at mærke mod en passende offergave til præsterne. 
Da israelitterne vendte tilbage fra det babylonske fangenskab, havde de ændret holdninger. Kønslige forbindelser uden for ægteskabet og homoseksuelt samvær mellem mænd var nu forbudt. Samfundet var ligeglade med kønslige forbindelser mellem kvinder, idet en kvindes seksuelle værdi bestod i, om hun var krænket - dvs. om jomfruhinden var intakt, og eftersom israelitterne antog, at jomfruhinden ikke blev brudt ved homoseksuel kontakt mellem kvinder, så havde kvinderne frie hænder til at elske hinanden.
Kristendommen
Kristendommen overtog næsten alle de seksuelle hæmninger, begrænsninger og forbud, som israelitterne havde udviklet i de senere stadier af deres kultur, og de blev gjort til en bestanddel af den kristne tro. Det er disse tabuer og hæmninger, som vi stadig kæmper mod i dag, idet disse normer efterhånden anses for at være naturlove. Men normerne har altid været, og er stadig, slet og ret stammeskikke.
Det er nødvendigt med love i et samfund, men det er farligt, når der sker en forveksling mellem stammeskikke og naturlove, således at mange mennesker i dag lider under had, angst, forfølgelse og hykleri fordi de ikke kan få deres seksualitet til at passe ind i en 2500 år gammel stammeskik.
Siden kristendommens annektion af israelitternes seksual-billede er seksualitet blevet betragtet ud fra et moralsk synspunkt. Og selv i dag er det desværre en kendsgerning, at mange mennesker forveksler moral og viden, når de beskæftiger sig med eller udtaler sig om seksualitet.
61
Grækerne 
Jeg tror, at de fleste mennesker efterhånden har hørt om grækernes ynglingekærlighed, så jeg vil nøjes med at påpege, at et forhold mellem en mand og en dreng indebar langt mere end seksuel hygge. For grækerne var manden det skønneste og smukkeste køn, og deres skønhedsideal blev legemlig- gjort i drenge og ynglinge, hvilket tydeligt ses i deres skulpturkunst og digtning.
For grækerne var det en norm, at enhver mand udvalgte sig en dreng eller en yngling, som primært blev opdraget i de mandlige dyder, dels gennem daglige belærende samtaler, dels ved at manden var et godt eksempel for den unge. Sekundært blev drengen opdraget i sexlivets glæder og sorger.
I de doriske stater regnedes det endog for en pligt-forsømmelse, hvis en mand ikke tog en yngling til sig, og det var meget skamfuldt for en dreng, hvis han ikke havde en ældre ven. Som regel overgav en mand sin søn til sin bedste ven, for at denne skulle tage sig af drengens åndelige såvel som seksuelle opdragelse.
Romerne
Når romerne lå til bords med deres slægtninge og venner, så var det ikke ualmindeligt, at de under måltidet blev under- holdt af letpåklædte piger og drenge. Når middagsselskabet havde fornøjet sig tilstrækkeligt med at se på børnene, blev der hentet unge mænd ind, som begyndte at elske med pigerne og drengene. Så liveshows eller gruppesex er ikke en moderne underholdende og sexstimulerende opfindelse.
Middagsunderholdningen kunne også være, at digteren Matrial f.eks. læste digte højt, hvoraf det følgende er et brudstykke:
Mildt som en eng, når den fugtes let af en passende byge, sødt som en krans på det salvede hår med baldrian i, sådan dufter dit kys Diadumenus, grusomme dreng.
62
Gid du gav mig det helt uden at spare på det:
Andre kulturer 
I vore dage er det meget almindeligt at vende opmærksomheden mod antropologers undersøgelser af såkaldte primitive kulturer for at se, hvor store variationerne er i menneskers seksuelle adfærd.
Antropologiske undersøgelser viser, at vi menneskers seksualliv som regel begynder med, at vi som børn stimulerer vore egne kønsdele. Derefter går vi over til gensidig stimulation af kønsdelene hos vort eget og det andet køn. Jo ældre vi mennesker bliver, desto mere vil vi forsøge at have samleje ved at det mandlige kønslem bliver forenet med en skede eller en endetarm.
Det er ikke ualmindeligt i beskrivelserne af de samfund, som vi kalder primitive, at læse om observationer af seksuel kontakt mellem mennesker, hvor aldersforskellen er stor. Piger, der endnu ikke er i puberteten, er set havende samleje med voksne mænd, og voksne mennesker er observeret medens de beroligede deres børn ved at onanere på dem. Jeg har ikke fundet antropologiske beskrivelser af pædofili og gerontofili, dvs. hvor børn eller gamle bliver foretrukket som seksualpartner. Men der forekommer udtalte sadomasochistiske beskrivelser især i pubertetsritualerne, hvor det ikke altid er helt nemt at se det glædesgivende seksuelle element.
Apropos pubertetsritualer, så vil jeg lige nævne en beskrivelse af en gruppe amerikanske antropologer, som idet de ankom til en sydamerikansk landsby, blev overfaldet af stammens drenge, der begyndte at udføre fellatio (sutte pik) på forskerne. Det viste sig, at denne stamme mente, at jo mere sæd en dreng fik i sig (enten gennem munden eller endetarmen), jo stærkere en mand ville han blive.
Vores kultur	~
Jeg kender ikke nogen kultur, hvor børneseksualitet er
63
tabueret så strengt, som i vores. Vi er kørt godt og grundigt fast i den kristne myte om barnets uskyld og renhed, hvilket har medført, at vi nu lever i en kultur med uhyre seksuelle konflikter, der har medført, at vi så at sige alle oplever begrænsninger i vort seksualliv. Fra vor allertidligste barndom er vi blevet bombarderet med moralske love som f.eks., at vi ikke må have sex med familiemedlemmer, religiøse tabuer som f.eks. at homoseksualitet er syndigt, samt normer om at børn ikke har et seksualliv før tidligst i puberteten.
Børn vokser op i familier, hvor der enten er et eller flere voksne mennesker med hver sit seksuelle værdisæt, som består af tabuer, blufærdighed, holdninger, moral og synd. Som regel forbliver de voksne totalt tavse over for børnene, som helt på egen hånd må lugte sig frem til, hvad de forskellige voksne menneskers seksuelle værdisæt består af. Og det bliver ikke nemmere for børnene, når der er direkte modsætninger mellem de voksnes seksuelle værdisæt, samt en stærk modvilje mod at børnene udtrykker tanker, fantasier og følelser omkring sex.
Da min et år yngre søster og jeg var henholdsvis 5 og 6 år, fortalte vore forældre os, at hvis vi lagde sukker i vinduet, inden vi gik i seng om aftenen, så ville storken en dag komme enten med en lillesøster eller en lillebror. I en hel uge kom storken hver nat og spiste vores sukker, og som belønning lå der en morgen en lillebror inde hos mor. Min søster blev sur over, at der ikke også var en lillesøster, så hun blev ved med at anbringe sukker i vindueskarmen, men storken kom aldrig efter det, og vi fik aldrig den lillesøster.
Det eventyr er der heldigvis ikke mange børn, som bliver fodret med i dag. Men nutidens børn bliver præget af et andet eventyr, nemlig eventyret om de små, vimse hale- tudser, der med et stort smil danser omkring det dorske, passive æg, der bare ligger og venter på, at en sædcelle skal vinde i kapløbet, og som belønning bore sig ind i ægget og
64
gøre det med barn. Denne historie sluger børn råt, og de har ingen chance for at vægre sig mod den kønsrolleindoktrinering, som de bliver udsat for. Thi det er ingenlunde sandheden om forplatningsprocessen. I virkeligheden er både ægget og sædcellerne i bevægelse, og på det tidspunkt, hvor de mødes, er det ægget, som af endnu uforklarlige årsager udvælger en passende sædcelle, hvorefter ægget åbner sig og inviterer sædcellen indenfor. Det er ægget, som er den aktive. Men det passer ikke ind i den rolle, vores kultur vil tildele drenge og piger, så selv i dag vil der sidde børn, som lærer om det passive æg og den aktive sædcelle, der konkurrerer om at komme først frem til målet, hvor den store belønning er, at han får lov til at trænge ind og nyde
sejren.
Den seksualitet, som børn lærer i dag, er en udpræget forplantningsseksualitet. Og det er korrekt, at et samleje kan bruges til at formere sig med, men i dag forener de fleste mennesker sig nu i samlejets pardans af ren og skær lyst, og ikke fordi de vil lave et barn.
Men denne lystbetonede nydelsesseksualitet hører børnene intet om. De må selv finde ud af, at sex kan bruges til andet end at forplante sig med.
Og samfundet ser helst, at et lille nyt menneske lever i total askese indtil det selv kan forplante sig.
,	Straf fra Gud
På grund af alle disse forhold er konflikter mellem menneskers seksuelle ønsker og behov, samt angsten for straf fra Gud; forældrene og samfundet til en vis grad uundgåeligt i vor kultur. Som regel er mennesker ikke bevidste om disse
. seksuelle konflikter, og det er egentlig ret så trist, idet realiteterne er, at . disse ubevidste konflikter kan have en ødelæggende virkning både på et menneskes seksuelle som ikke-seksuelle liv.
En dag sad jeg i et lærerværelse og talte med klasselæreren
65
til en 2. klasse, da gymnastiklæreren kom hen til os med ordene: »Tænk, da jeg kom ind i baderummet stod Hans og Grete tæt sammen med front mod hinanden, og Tulle stod og skubbede til Gretes røv, mens hun sang: Bolle, bolle, bolle! Ungerne røg fra hinanden, og Hans' tissemand strittede lige ud i luften.« »Det er da tidligt, at de børn begynder at blive »frække«, svarede klasselæreren.«
Her brød jeg ind, og spurgte de 2 kvinder, som begge er mor til hver sin dreng: »Sig mig, hvornår mener I, at en dreng kan begynde at få erektion?«
Gymnastiklæreren var hurtig: »De kan i hvert fald, når de er 9 år!«
Ja, vi er da kommet lidt ud af seksualoplysningsvejen. Mine bedsteforældre blev først seksuelle på brudenatten — i hvert fald officielt. Mine forældre blev seksuelle omkring forlovelsestiden. Min egen generation blev seksuelle omkring konfirmationen, hvor fædrene hviskede til deres sønner, hvor de kunne få fat i kondomer, og mødrene formanede pigerne om, at de endelig måtte huske at holde stien ren.
I dag bliver unge mennesker seksuelle omkring den første sædafgang og den første menstruation. Det er på det tidspunkt forældrene bliver bange for at blive bedsteforældre før tiden, og så bliver datteren sendt op til lægen for at hjembringe de samvittighedsdæmpende P-piller, der er den store sikkerhedsmur, som blokerer vejen for en saglig og effektiv ungdomsinformation om, at sex så sandelig er andet end pik-i-hu1 og sæd der sprøjter.
Hvor er alle informationerne om, at seksuelle følelser kan variere fra glæde, lyst, frygt, ømhed, vrede og til jalousi og angst for at miste. Sex kan være en stor og uudtømmelig tilfredsstillelseskilde, men sex kan faktisk også forvirre, såre og gøre ondt.
Hvor er oplysningerne henne om, at kroppene kan bruges
66
som sensualitetens instrumenter i seksualitetens mange-tonede glædessymfoni.
Hvor er oplysningerne henne om, hvor vigtigt det er, at der er en vekselvirkning mellem evnen til at give og evnen til at modtage seksuelle følelser og kærtegn. Denne fine nuancering mellem det aktive og det passive, som vi alle har fået forærende fra fødselen ved tildelingen af de feminine og maskuline doser, som er så fint afvejede, at der ikke findes to mennesker med den samme dosering.
Sigmund Freud
Freud mødte megen modstand, da han omkring århundredskiftet begyndte at skrive om sine seksualteorier, men den allerstørste modstand — mange venner forlod ham for livstid — fik han først, da han gjorde opmærksom på, at potentialet for erotiske følelser er til stede i os alle ved fødslen, og varer ved til vi dør. Det vil sige, at »de små uskyldige børn« er dominerede af lystbetonede erotiske impulser og fantasier. Ja, de er polymorft perverse, hvilket betyder, at de har muligheden for alle seksuelle variationer vrimlende rundt i kroppen allerede i moders liv.
I dag er det videnskabeligt accepteret, at et menneskes seksualitet viser sig fra fødslen, samt at den psykoseksuelle udvikling spiller en afgørende rolle i hele personligheds- udviklingen. Det mest tankevækkende er egentlig, at det er i barndommen, at den betydeligste del af et menneskes seksuelle materiale bliver fortrængt.
Det lille barn lærer hurtigt ved slag over fingrene, strenge blikke, følelsesmæssig forældrekulde, samt — værst af alt — tilbageholdt kærlighed, at der er visse dele af kroppen, samt visse bevægelser, som er upassende. Og i løbet af kort tid har barnet lært at skaffe sig af med disse »ubehagelige seksuelle følelser« ved at undertrykke dem. Disse seksuelle impulser forbliver imidlertid aktive i barnets bevidsthed, og kan
67
komme til at plage mennesket og dets seksualliv resten af dets dage. 
Læg mærke til, at jeg ovenover skrev, at videnskaben havde accepteret børns seksualliv, for desværre, så tror de fleste voksne mennesker stadig fejlagtigt, at børn er helt uden kønsliv og seksuelle følelser. Eksempler er bl.a. »det uskyldige barn« eller »det uberørte barn«. Men alle børn uden undtagelse får foræret deres seksualitet i vuggegave, og ret hurtigt kommer onani til at indgå som et naturligt og helt uskadeligt led.
Der er det interessante ved helt små børn, at de søger tilfredsstillelse på deres egen krop. Kønsdriften er ikke som hos mange voksne samlet og koncentreret omkring kønsorganerne. Hos børn er hele kroppen seksuelt virksom, og allerede hos spædbørn vil enhver kunne se handlinger, som udføres åbenlyst for at opleve tilfredsstillelsen af et behov.
Vekselvirkningen mellem børns udvikling af seksuelle drifter, og den realitet, at de vokser op i vort samfund, hvor sex er så uhyre fremmedgjort, er med til at rodfæste seksuelle konflikter af varierende styrke. Den største årsag er måske, at vort samfund sidestiller begreberne sex og synd.
Sex = synd
Noget af det første, børn erfarer, er, at deres krav om seksuelle fornøjelser bliver nægtet, ignoreret eller behandlet som noget aldeles skamfuldt og uanstændigt.
Et barn lærer fra dets tidligste barndom, at det er noget så dejligt og pragtfuldt at gå, at male, at spise op, at sove, at der er noget i potten osv., men at sexe eller give efter for seksuelle impulser er aldeles ikke acceptabelt. Et barn oplæres i at fornægte sin seksualitet, idet det får at vide eller får på fornemmelsen, at sex er farligt, ækelt, fjendtligt, snavset, væmmeligt og umoralsk. Som regel forstærkes disse negative følelser, hvis barnet vokser op i et religiøst hjem, så begreber
68
som synd, selvbesmittelse og andre tabuer bliver lagt ovenpå.
Hvis voksne mennesker ville gøre sig den ulejlighed at iagttage de små mennesker, så vil de kunne se, at børn af begge køn elsker at røre ved deres kønsorganer, og de ler og
pludrer glade, når deres kønsdele bliver stimuleret f.eks. under bade- og puslesituationer.
Børneonani
 -~ Børn stimulerer deres egen tisser eller kilderkone, så snart de behersker de nødvendige samspil af musklerne, men denne færdighed bliver desværre stadig stærkt forfulgt i vort samfund med misbilligelser og straf. Den lille drengs hånd bliver gentagne gange fjernet fra hans lem, endda ofte med smæk over fingrene eller med udbrud som »Fy din lille gris« eller »Hold så op med at pille for fanden«. Og den lille pige får at vide: »Puha hvor lugter dine fingre grimt«, eller »Hvis du ikke holder op med det pilleri, så kommer der en lille mus og spiser den«,
For slet ikke at tale om, hvad der sker, hvis en dreng eller en pige vil prøve at røre ved sin fars pik, eller gør foranstaltninger til at putte fars pik i munden.
Før i tiden, hvor hele husstanden sov nøgen, om ikke i samme seng, så dog i samme rum, behøvede et barn ikke at få nogen særlig seksualundervisning. Børn kunne frit fra de var ganske små med egne øjne, øren og krop — se, høre og føle, hvad der skulle gøres.
Nutidens børn, som ikke ser forældre eller søskende nøgne, kan meget nemt komme til at opleve det nøgne som noget chokerende og frækt, der samtidig bliver behæftet med dårlig samvittighed og skyldfølelser. Derfor mener jeg, at det er af stor betydning, at et barn får mulighed for at føle og lære, at alle dele af dets krop er dejlig og smuk. Også tissemanden og tissekonen, eller kilderdrengen og kilderpigen.
69
Når man kæler med et barn, skal man ikke blot kæle med dets mave, ende, arme og ben, men også med dets kønsdele. At få glæde af at give og modtage kærtegn på hele kroppen må opøves på lige fod med f.eks. at sidde pænt ved bordet eller at sidde på potte. 
Kinsey
Freuds genopdagelse af barneseksualiteten er senere blevet bekræftet af zoologen Kinsey, der udførte direkte seksuelle observationer af piger og drenge ned ti15 måneders alderen, og han beskriver, at disse små mennesker oplever seksuelle lystfølelser analogt med voksne mennesker. Små børn kan onanere på forskellige måder, men oftest er det en enkelt form for legen med kønsorganerne på samme måde, som de kan lege med fingre eller tæer. Drenge og piger kan, når de leger med deres kønsdele, komme i en tilstand, hvor deres krop bliver anspændt, ansigtet bliver rødt, og øjnene får et glasagtigt skær. Barnet er fuldt optaget af handlingen, og er ikke bevidst om sine omgivelser. Handlingen når et klimaks, hvorefter barnet slapper af og måske falder i søvn.
Jeg synes, at det egentlig er meget sigende, at børn ikke lukker øjnene under udløsningen, som det oftest er tilfældet hos voksne. Børn ved endnu ikke, at de egentlig burde skamme sig.
Hvis jeg virkelig skulle ønske noget, så skulle det være, at alle forældre vil sige til deres børn, når de ser solstrålen lege med legetøjet mellem benene, at »det ser vel nok dejligt ud«. Hvis barnet får fortalt, at det er nøjagtigt lige så dejligt og godt som alt andet det laver, kan det lære at acceptere den kropslige lystfølelse det har, som noget godt, dejligt og tilladeligt.
Desværre er det stadig ikke noget ukendt fænomen, at forældre truer deres barn med, at tisseværket vil falde af, når det pilleri ikke snart ophører. Når barnet har hørt det et par gange, så er det egentlig forståeligt, at det venter med at pille,
70
til det er i enrum. Så kan forældrene sidde i stuen og hygge sig med deres ideal om, at børn ikke har et sexliv, medens barnet gemmer sig i mørket med sin seksuelle realitet. Barnet lærer vort samfunds såkaldte behørige seksuelle kontrol, men det kan også resultere i destruktive konflikter, skyld- følelser og fremmedgjorthed. Hver gang barnet får en impuls til at elske med sig selv, kigge eller røre ved forældrenes kønsdele, til at eksperimentere seksuelt med sine søskende, eller får lyst til at vise sig frem (exhibere), kan barnet komme til at føle angst og/eller skam og skyld.
Det er egentlig forbavsende, at ikke flere mennesker er totalt fremmedgjorte over for deres seksualitet. Men de fleste har integreret det seksuelle i personligheden, så de kan adskille den tilladelige seksualitet fra den tabubelagte. I det mindste udadtil.
Børneporno
I sensommeren 1984 bredte børnepornodebatten sig som en steppebrand i den danske mediesuppe. Selv i husalteret
dukkede børnepornospøgelset op, fordi nogle sensations-lystne amerikanske journalister udtalte, at verdens centrum for børnepornografi ligger her i Danmark. Øjeblikkelig gik der panik i befolkningen, og politikerne stod på nakken af hinanden for at udtale sig om det frygtelige, det stødende, det chokerende og det rædselsfulde som billeder af nøgne børn med blodfyldte kønsorganer er, for slet ikke at tale om det helt utroligt svinske, billeder af børn og voksne i seksuel samleg, hvor en stiv voksenpik er centrum for små barne-hænders — eller barnemundes — kildrende leg.
Og det serveres til aftenkaffen i sofahyggen. Chokerede bærer landets befolkning de uspiste kager og den kolde kaffe ud igen, og harmbølgen ruller ukontrollabelt gennem landet. Undskyld jeg spørger, men hvor er proportionerne? Vi kan se trafikdræbte børn, ihjelsultede børn, napalmbrændte børn, af spedalskhed opædte og stærkt invaliderede børn,
71
druknende børn hvis mødre voldtages og fædre dræbes, børn som nøgne og med store angste øjne er på vej ind tiI døden i gasbadeværelset. Vi kan se på disse døde, døende og stærkt lidende børn, mens småkagerne gumles og skylles ned med kaffe tilsat sukker og piskefløde.	~
Men hvis vi ser børn i selv den enkleste og mest antydede seksuelle positur, ja så bliver der råbt op, så vælder forargelsen frem, og loven kræves øjeblikkelig .lavet om til langt strengere straf.
Jeg kan ikke lade være med at grine lidt i mit skæg, og det af to grunde. For det første er det faktisk sådan, at noget af det mest hårdkogte børnepornografi, som jeg har set — og jeg har set meget, har jeg set i Amerika, hvor det også var produceret med amerikanske børnemodeller i amerikanske interiører. Og for det andet, så kan jeg ikke tage et lands forargelse over børnepornografi alvorligt, når selvsamme land har atombomber nok til at sprænge hele jordkloden i luften 100 gange.
Sidste sommer sad jeg og skrev i et lille havehus. Min skrivemaskine stod foran et vindue, hvorfra der kun er tre meter over ti15-årige Peters værelse.
Hver aften kom pindsvineungen »Snøfte« frem fra sit skjul for at få lidt mælk at drikke. Peter og hans jævnaldrende kammerat Jonas kom »desværre« til at sparke fodbold med Snøfte en aften kort før sengetid, og ligemeget hvor mange klap og kærtegn den fik, så var den afgået ved en noget dramatisk død.
Da børnene var kommet i seng, så jeg, at de efter at have grædt lidt, begyndte at pjatte rundt i sengen, fik tøjet hevet helt af hinanden, og fremviste hver en stiv pik. Jonas lagde sig på ryggen, og Peter kyssede hele hans krop, samt tog hans stivert i munden og suttede på den. Så var det Peters tur til at ligge på ryggen og blive kærtegnet og få suttet pik. Derefter lagde Jonas sig atter på ryggen, og Peter lagde sig ind over ham og gned sin pik rytmisk mod sin vens. Lidt
72
efter lagde de sig til at sove med armene omkring hinanden.
Det var tydeligt at se, at dette seksuelle samvær var noget de foretog sig af ren lyst til at gøre noget, som var dejligt, og som kunne trøste dem i sorgen over Snøfte.
Hvad var det, som jeg så? Var det pornografi, live-show, homobørnesex, eller slet og ret dejlig sex? Ja, hvis det var blevet filmet, så er der ingen tvivl om, hvad lovgivningen siger i dette land. En lovgivning, som skal beskytte børn mod sex. Men er det nu sikkert at disse to drenge — disse to børn, ønsker at blive beskyttet mod de dejlige kropsfølelser med udstråling fra strittebasserne? Jeg tror det ikke, og for mig er det yderst vigtigt, at børn bliver betragtet som mennesker med ret til at udvikle deres seksualitet med jævnaldrende i værelser, som ikke ustandseligt bliver over- rendt af voksne. Børn har behov for at lære selvstændighed og uafhængighed, samt bør have mulighed for selv at kunne regulere deres seksuelle behov. Det har aldrig været, og det kan ikke være meningen, at vi voksne skal fortælle børn, hvad de kan lide eller ikke lide seksuelt. Det må være børnenes egne seksuelle følelser og behov, der tages hensyn til
Peter og Jonas fik lov til at elske og hygge sig uforstyrret, men der er stadig alt for mange mennesker, som begynder at råbe på politi og børneværn, hvis de opdager, at der foregår kærlige befølinger af kønsdelene mellem børnene nede i gården eller inde på et værelse. Og det selvom der efterhånden er skrevet så meget om, at den seksuelle adfærd i almindelighed ikke på nogen måde er skadelig for børn.
Pudsigt nok, så er der ingen, der råber på politi og børneværn, fordi forældre indpoder en kolossal livsfjendsk seksualskræk i deres børn. En skræk, som kan invalidere hele menneskets voksentilværelse som partner i et seksuelt samlivsforhold.
73
Pædofili 
De fleste mennesker elsker børn, og nogle mennesker bliver seksuelt ophidset af at kigge på børn, være sammen med dem og røre ved dem. Mennesker, som elsker deres børn, kaldes forældre, og mennesker, som har børn som seksualobjekt, kaldes for børnelokkere, børneelskere eller pædofile. I litteraturen om børneelskere kan man også støde på ordet pæderasti. Det anvendes især om mænds forhold til drenge, især hvis manden forsøger at føre sit rejste lem op i drengens endetarm. Herved er det også kommet til at betyde analt samleje, og det har fået mange mennesker til at få det billede af en børnelokker, at det er en mand, som vil »misbruge« og »molestrere« et barn.
Virkelighedens børneelskere eller børnelokkere er imidlertid som regel en mand eller en kvinde, der har et behov for en seksuel kontakt med børn, som regel ved at kæle for børns kønsdele, samt ved at børnene kæler for hans eller hendes kønsdele. Der er sjældent tale om direkte samleje- forsøg. Lokkerne er som regel venlige mennesker, der ikke er ude på at gøre børnene ondt. Tværtimod vil de gerne give børnene noget af den kærlighed og varme, som mange børn desværre stadig savner i deres hjem. Hvis en børnelokker behandler et barn kærligt og blidt, vil barnets seksuelle nysgerrighed og lyst få et tilfredsstillende forløb sammen med det voksne menneske.
I de sidste par år har der været en kolossal interesse omkring incest-begrebet. Incest er seksuelle forhold mellem personer, der er nært beslægtede. Det vil sige, at incest- forhold kan være forældre/barn — mor elsker med sin søn eller sin datter, eller far elsker med sin søn eller datter. Bedsteforældre/barnebarn, søskende, onkel eller tante med niece eller nevø.
I de incestforhold, som der er forsket meget i, ses ofte, at barnet eller den unge har alvorlige problemer. Dette skyldes som regel, at den voksne har brugt sin stærkere magt mod
74
barnet. Det vil sige, at barnet oplever et tillidsbrud, idet den voksne er et menneske, som barnet er glad for og har tillid til. Den seksuelle kontakt foregår ofte under dække af kærlighed, en kærlighed som bliver vist i ly af mørket snigende ind under dynen med trusler om alverdens ulykker, hvis barnet sladrer.
Den psykiske oplevelse ved seksuelle forhold mellem børn og voksne er meget afhængig af barnets seksuelle opdragelse, samt de historier, som børn har hørt om børnelokkere.
Det barn, som i forvejen er skræmt, og hvis forhold til kønslivet er fuld af forbud og angst, er naturligvis udsat for at kunne lide psykisk overlast.
I langt de fleste tilfælde er det ikke den seksuelle handling, men miljøets reaktioner, som kan give barnet seksuelle skyldfølelser, som kan præge det resten af livet.
Jeg har ikke været inde på de fysiske skader, som f.eks. ødelæggelser af kønsorganerne og endetarmsmusklen. Sådanne handlinger er vold, og vold mod børn er selvfølgelig noget, som børn bør beskyttes imod. Det gør vi imidlertid ikke ved at fortælle dem uhyggelige historier om slemme mænd. Det er for øvrigt sjældent, at et barn bliver dræbt eller invalideret af en børnelokker. I forhold til trafikdræbte og trafikinvaliderede børn, er det så sjældent, at det ikke engang er værd at ofre papir på at skrive om.
Det barn, som har et roligt, glædesgivende og ikke angstfyldt forhold til de seksuelle følelser, som bobler i dets krop, vil også kunne opleve denne seksualitet, uden at det sætter sig uheldige psykiske spor..
Det at elske med sig selv og elske med andre mennesker er en af livets største værdier, og vi mennesker er så heldige, at vi fødes med evnen til at elske, og vi beholder den indtil døden sætter punktum for vore oplevelser her på jorden.
4'	75
Forsvareren
Manfred Petersen, landsretssagfører:
~BETÆNKELIGT AT AFØDRE BØRN SOM VIDNER
— Hvad er det især for sager, du har haft med at gøre?
»Sager, hvor mænd sigtes for seksuelle forhold_ til drenge. Det kan være drenge, de har truffet tilfældigt, og det kan være drenge, de har stået i forhold til gennem længere tid.«
— Hvor gamle er de drenge, der er tale om?
»Fra 7 til næsten 15. Det typiske sted er nok omkring
12-13.«
— Hvad er din rolle?
»Forsvareren er en person, man kan rådføre sig med, og som kan give oplysninger om ens rettigheder som sigtet i en straffesag. Forsvareren skal gennemgå sagen med den sigtede og tale hans sag under retsmøderne.
Det betyder naturligvis meget, at man har en forsvarer, der har kendskab til den praksis, der er på området. For mig er det afgørende at tale med den pågældende først og forstå hans version af sagen. Og så i øvrigt fremskaffe de oplysninger, som er nødvendige af hensyn til sagens bedømmelse — spørgsmål om den pågældendes personlige forhold f.eks.«
— Hvad betyder hans personlige forhold for sagen?
»Meget. Der er jo tale om forhold, som er kriminaliserede, men som indebærer dybt menneskelige problemer, som man ikke kan løse uden videre. Derfor er det også efter min opfattelse betænkeligt at give ubetingede straffe i sådanne sager. «
— Det er meget få forhold, der bliver anmeldt. Hvad afholder folk fra at anmelde?
»Det er tænkeligt, at mange forældre er tilbageholdende
76
med at anmelde. Det er klart en alvorlig belastning for et barn at blive afhørt.«
— Hvordan foregår efterforskningen?
»Den mistænkte bliver anholdt eller indkaldt til afhøring. Hvis manden er sigtet, bliver han gjort opmærksom på, at han ikke er forpligtet til at afgive forklaring, og at han har ret til at have en forsvarer til stede. Man kan undre sig over, at så mange afstår fra at have en forsvarer til stede under afhøringen. Vi er mange forsvarere, der mener, at politiet måske gør for meget ud af at påpege, at sigtede selv skal betale
~	omkostningerne ved det.«
— Du tror ikke, politiet er særlig glade for, at der er en forsvarer til stede?
»Nej. Politiet har måske den opfattelse, at de lettere får den forklaring, de mener er den rigtige, når der ikke er nogen til stede, den pågældende kan rådføre sig med. «
— Hvad er det for metoder, man bruger, for at få en forklaring frem?
»Man afhører folk, og det skal naturligvis foregå på en ordentlig måde. Det er ofte sådan, at man går ret hårdt til den pågældende, hvis man har nogle oplysninger, og den pågældende benægter, at han har lavet noget strafbart. Ofte siger man til folk, at de kan regne med at blive varetægts- fængslede, hvis ikke de tilstår.«
— Jeg har hørt, at pædofile af politiet er blevet truet med, at man vil fortælle deres familier eller arbejdsgivere, hvad de har lavet.
»At true med varetægtsfængsel er en pression, jeg har hørt om. Jeg har ikke kendskab til de eksempler, du nævner. Det ville også være ulovligt. Hvis jeg fik kendskab til noget sådant, ville jeg klage over det, fordi det er et urimeligt efterforsknings-skridt. Man må ikke true.«
— Kan det ikke være svært at bevise?
»Der er næppe nogen politimand, der vil erkende, at han har anvendt sådan en trussel, hvis det er sket.«
77
— Hvad kan man gøre for at gardere sig imod den slags? »Man kan sørge for at have en forsvarer til stede under afhøringen. «
— Er afhøringsmetoderne mildere, når forsvareren er til stede?
»Helt klart.
Forsvarerens rolle er ikke at fortælle den pågældende, hvad han skal forklare. Forsvareren skal diskutere sagen og vurdere forklaringen, og fortælle klienten, hvad konsekvensen af den ene eller den anden forklaring kan være. Forsvareren har ret til at råde den pågældende til ikke at afgive forklaring, hvis han mener, det vil være gavnligt på dette stade i sagen.«
— Er det almindeligt, at man foretager varetægtsfængsling?
»Det er ret almindeligt. Hvis man føler, der er risiko for, at den sigtede vil kunne påvirke barnet eller andre vidner til at ændre forklaring. Der er også en bestemmelse i retspleje- loven, som giver adgang til at varetægtsfængsle en sigtet, hvis man skønner, at der er fare for, at han vil begå ny kriminaliet.«
— Hvor længe kan man holde en mand varetægtsfængslet? »Det kan man normalt, indtil der er faldet dom i sagen. « — Barnet bliver også afhørt?
»Ja. I første omgang er det politiet, der afhører børnene. Det vil typisk være sådan, at socialforvaltningen får adgang til at være til stede. Undertiden er også forældrene til stede.
Jeg mener, det er betænkeligt at afhøre børn som vidner. Et barn kan føle sig presset. Et barns oplysninger kan være meget vidtløftige, navnlig når der er tale om meget små børn, og der måske er gået langt tid siden det forhold, det skal afhøres om.«
— Hvad kan politiet gøre for at afhøringen bliver så skånsom som muligt?
»Sørge for at den foretages af en erfaren politimand.
78
Undertiden er det i øvrigt kvindelige kriminalassistenter, der gennemfører disse afhøringer.
Det er betænkeligt, hvis tilfældige politifolk — uden speciel erfaring eller uddannelse i at afhøre børn — foretager disse afhøringer. Det ville være en udmærket ide, hvis de havde en særlig uddannelse i at afhøre børn. Man kunne også overveje at bede psykologer om at overvære afhøringerne.
Jeg har en gang, hvor der var tale om et barn på 7-8 år, forsøgt at få en vidnepsykolog til at være til stede under afhøringen af barnet, men det blev afvist. «
— I hvilke tilfælde anvender man en vidne psykolog? »Det gør man faktisk ikke i Danmark.«
~~	— Kan forældre kræve, at der er en psykolog til stede?
»Nej. Forældrene kan selv være til stede, men det kan i sig selv også være et pres på barnet.
~ Undertiden sker det, at politiafhøringen bliver optaget på bånd. Så kan båndet afspilles under domsforhandlingerne. Jeg synes, det ville være en god ide altid at gøre det. Selv om der leveres en skriftlig gengivelse af en afhøring, er den ikke ordret, og barnet kan have svært ved at gennemlæse rapporten og forstå den.«
— Hvilke andre skridt kan man bruge i efterforskningen?
»Man kan afhøre personer, der måske har kendskab til, hvad der er foregået. Desuden vil man ofte ransage den sigtedes bolig for at finde bevismaterialer i form af fotos eller breve. «
— Pornoblade?	'
»Man er meget interesseret i pornoblade. De kan ikke' bruges som bevismateriale, men hvis den pågældende siger, at han slet ingen interesse har for børn, og man så finder pornoblade med billeder af børn — så vil det naturligvis være belastende. «
— Har du indtryk af, at politifolkene har en holdning til disse problemer, eller gØr de bare deres pligt?
» Jeg kan ikke erindre, jeg har diskuteret moralske proble‑
79
mer med nogen politifolk, men generelt synes de fleste politifolk, det er noget forfærdeligt noget, og at det er meget alvorligt og skal straffes hårdt. Man kan sige, at domstolene har en mere nuanceret vurdering af det. Det viser sig bl.a. gennem de betingede domme.«
— Har du nogen opfattelse af, hvordan forældre reagerer i den slags sager?
»Forældrene reagerer voldsomt. De bliver meget chokerede. Det er måske også en naturlig reaktion, men det er vigtigt, at man oplyser forældrene om, at et sådant forhold ikke nødvendigvis er noget, der vil skade barnet. Det typiske er jo, at der er tale om helt frivillige forhold, og man har mange eksempler på, at der har været tale om positive	" forhold — som altså bare er strafbare. Navnlig når det drejer sig om børn i den øverste ende af aldersgruppen, har der været mange tilfælde, hvor barnet gerne har villet fortsætte. I disse tilfælde virker aldersgrænsen på 15 år utilfredsstillende, fordi man kommer til at kriminalisere forhold, der ikke behøver at være kriminaliserede. Der har da også været forslag om, at aldersgrænsen skulle sættes ned ti114 år.
Jeg ved ikke, om jeg har tilstrækkelig baggrund til at kunne udtale mig om, hvilken aldersgrænse der vil være passende, men jeg mener bestemt, . at man uden betænkelig- heder af nogen art kunne have en 14-års-grænse. I mange situationer tror jeg endda, man kunne have en grænse, der var endnu lavere. «
— I Holland har man den praksis, at man normalt ikke forfølger disse forhold, hvis barnet er over 12 — med mindre der foreligger overgreb eller andre skærpende omstændigheder.
Det lyder som en fornuftig holdning til problemerne.« — Tror du, det kunne indføres i Danmark?
» Ja, det tror jeg godt kunne gennemføres.
Det ville give problemer med en flydende aldersgrænse, men vi har jo også på andre områder nogle bestemmelser,
80
hvor der skal vurderes, om der har været tale om et overgreb. Det ville i sidste ende være domstolen, der skulle tage stilling til, om det var noget; der var fuldstændig frivilligt, således at man frifandt i sager, hvor der ikke var nogen form for overgreb.«
— Kan du kort skitsere, hvordan rettergangen foregår?
»I selve retssalen? Ja, hvis personen tilstår, hvad han er
~ sigtet for — eller noget i den retning — så fremmes det som en tilståelsessag. I sådanne tilfælde afgives kun forklaring af den sigtede. Hvis der er tale om en sigtelse for 10 episoder med et barn, og den sigtede tilstår de 5, vil man måske begrænse sigtelsen til disse 5 forhold. Hvis der foreligger en forklaring, politiet mener, de kan acceptere, kan der rejses tiltale uden at et egentligt anklageskrift udfærdiges. I sådanne tilfælde kan sagen pådømmes alene af den juridiske dommer — uden at der tilkaldes domsmænd. «
— Dvs. at han bliver dømt udelukkende på sin egen forklaring?
» Ja.
Hvis han derimod nægter sig skyldig, skal der rejses tiltale gennem et anklageskrift, som udarbejdes af statsadvokaten. Og der kommer en retsforhandling, hvor retten består af en juridisk dommer, to domsmænd, en forsvarer, en anklager, tiltalte og forskellige vidner. Først afgiver tiltalte forklaring.
-	Derefter bliver der afgivet forklaring af vidner. Andre bevismidler kan præsenteres: fotografier, breve osv. Når bevisførelsen er afsluttet, får anklageren ordet. Derefter får forsvareren ordet, og tiltalte får sidste ord, som i en hvilken som helst straffesag. På baggrund af det, der er fremført, skal retten så træffe sin afgørelse.«
,	— Hvor stor er straffen typisk i de her sager?
»Det afhænger af flere ting. Man ser bl.a. på barnets alder. Om barnet er under 12 eller mellem 12 og 15. Man ser på, hvad der rent faktisk er foregået — om der er tale om et egentligt samlejelignende forhold, altså om der er foretaget
81
en indføring af det mandlige lem i barnets anus eller vagina. Man ser på, om der er tale om et enkeltstående tilfælde eller om der er tale om flere børn og flere forhold. Man ser måske også på mandens personlige forhold: lever han under ordne- de forhold, er det første gang han er sigtet, har han været straffet før osv.
Hvis det er første gang, giver man i vidt omfang betingede domme. Hvis manden tidligere er dømt for lignende forhold, må han regne med en ubetinget dom — mellem 4 måneders og 1 års fængsel. «
— Hvilke rettigheder har man som anklaget under af høringer og under processen?
»Man har ikke pligt til at udtale sig. Man kan ikke straffes for at afgive en urigtig forklaring i sin egen sag — i modsætning til vidnerne, som er undergivet strafansvar.
Og så har man ret til at overvære processen. Man kan blive ført ud under afhøringen af barnet — men har fortsat ret til at blive gjort bekendt med forklaringen. Og så har man ret til at få det sidste ord.«
— Hvordan tror du, barnet oplever bele den her proces?
» Jeg vil mene, det er en meget alvorlig belastning for et barn at komme igennem dette retsmaskineri og skulle afgive forklaring til politiet. Jeg tror nok, man kan sige, det er en mindst lige så stor belastning for barnet som det, at det har været involveret i et seksuelt forhold. I særdeleshed, hvis der er tale om helt frivillige forbindelser.«
— Har børnene svært ved at forstå, hvorfor deres ven skal i fængsel?
»Jeg taler ikke med børnene, men jeg vil nok tro, mange har svært ved at forstå, at deres ven skal i fængsel. Jeg har kendskab til, at forhold er blevet genoptaget, efter at en sag er afsluttet. «
— Sker det, at drengen holder forbindelsen med den pædofile ved lige, mens han afsoner sin fængselsstraf?
»Ja, det findes der eksempler på.«
82
Dommeren
F.A. Wehner, dommer, Københavns byret:
FØLELSERNE MÅ VÆRE PA BØRNENES NIVEAU«
— Hvor går grænsen for det ulovlige? Kan det være ulovligt at kysse et barn på kinden?
»Nej. I sig selv vil det ikke være strafbart. Men man skal være klar over, at der kan ligge seksuelle motiver bag mange ting, folk foretager sig. I de sager der kommer frem, vil der altid være en lang stribe af handlinger med et klart seksuelt tilsnit — befølinger bestemte steder på kroppen og den slags — og så er det pludselig noget andet end et uskyldigt knus. Hvis det udvikler sig til 'gramseri', som det så smukt hedder — så er det blufærdighedskrænkelse. Men man kan også krænke folks blufærdighed med anstødelige udtalelser. Jeg skal nok dy mig for at gengive nogle af dem. Mange af sprogets allerværste blomster er for så vidt blufærdigheds- krænkende. «
— Tager man hensyn til, hvad barnet selv opfatter som krænkende?
»Nej. Her gælder det som på injurie-lovgivningens om- råde, at tidslen og mimosen får præcis samme retsbeskyttelse. Det er ikke afgørende for skyldsspørgsmålet, om barnet føler sig mere eller mindre krænket, men det kan i høj grad være afgørende for straffens størrelse.«
— Hvad lægger man vægt på i strafudmålingen?
»Man tager hensyn til den konkrete sags omstændigheder. En mere eller mindre halvsenil folkepensionist, der har pillet ved nogle små drenge, uden at der er sket drengene nogen skade, står til en betinget dom. En 25-årig, der maser på og
83
lokker gadens små piger, får en ubetinget frihedsstraf.
Der har været en del sager fremme, hvor der har været tale om udnyttelse af en ægtefælles eller en samlevers medbragte børn. Der var en sag i 1984, der indbragte gerningsmanden et års fængsel. Han havde haft samleje med en pige gennem flere år, men der var ikke tale om at han havde udøvet tvang. «
— Men det var hans steddatter?
»Det var hans steddatter. Steddatteren var bragt i en meget ulykkelig situation. Hvis hun gik til moderen, ville forholdet mellem faderen og moderen måske blive ødelagt. Sagen kom frem, fordi socialforvaltningen begyndte at interessere sig for forholdene i hjemmet.
For skams skyld skal det nævnes, at pigen fik 25.000 kr. i godtgørelse.
I dagens Danmark er en straf på et års ubetinget fængsel en ganske hård straf. Dommen viser, at der ikke bliver taget med fløjlshandsker på en situation, hvor barnet i den grad er kommet i klemme, og hvor den voksne kan spille på barnets afhængighed.«
— Hvis nu f.eks. en mand møder en 13-årig dreng på gaden og inviterer ham med hjem ...
»Det vil som oftest ende med en betinget dom. Jeg husker et typisk eksempel: En 46-årig, som mod en betaling på 50 kr. tager en 12-årig dreng med sig, beføler ham på kroppen og har analt samleje med ham. Han får fængsel i 4 måneder og de gøres betingede.«
— Og hvis der ikke havde været betaling?
»Betalingen er fuldstændig underordnet. Det var blevet samme resultat.«
— En mand møder en 12-årzg dreng. De bliver gode venner og kommer fast sammen i tre år og har regelmæssig seksuel kontakt ...
»Jeg tror; det vil udløse en ganske alvorlig og ubetinget frihedsstraf. Man vil ikke kunne komme uden om, at en
84
sådan affære ville have et skær af forførelse over sig.
Hvis der er venskaber, der giver sig følelsesmæssige udslag hos børn, må følelserne være på børnenes niveau, og børn er ikke indstillet på, at de skal pleje seksuel omgang med voksne.
Jeg har kendskab til sager, hvor man i erklæringerne har kunnet se, at motivet ikke var kærligheden til et barn — motivet var komplekser og seksuelle problemer: Manden har ikke kunnet komme i kontakt med jævnaldrende, og derfor har drifterne fået et rivegalt forløb.
Nogle af sagerne ender vitterligt tragisk. Vi har drabs- sager, hvis baggrund er den, at en mand har forgrebet sig på et barn. Barnet har skreget — det er typisk piger, der bliver voldtaget — og der er gået panik i manden. og så har vi et seksualdrab.«
— Jeg har overværet en retssag, hvor en ung mand tidligere er dømt for seksuel omgang med en I1-årig. To år efter mødes de tilfældigt. Drengen begynder at opsøge den unge mand, der i begyndelsen afviser ham, men  til sidst lader sig overtale til et seksuelt forhold ...
- »Der er ikke andet at sige, end at han må afvise drengen. Den voksne må formodes at være i besiddelse af en normal dømmekraft, hvad barnet åbenbart ikke er. Børn skal have lov til at være ufornuftige — og voksne må være i stand til at udøve den fornuft, børnene tilsyneladende mangler.
Det er også en lille smule farligt. Vi ved godt, hvad der sker med trækkerdrengene på Rådhuspladsen. Når de ikke kan trække mere, ryger de ud i kriminalitet af forskellig slags. Det fører til en social deroute for dem. Det er tabte eksistenser.«
~	— Hvilken vægt tillægger man det, at det er drengen, der tager initiativet?
»Hvis det er helt klippefast, at der har været et massivt pres fra drengens side — en dreng i 13-års-alderen, der må' formodes at have visse begreber om, hvad der kan gøres og
85
ikke gøres — vil det sikkert have den konsekvens, at straffen, der normalt vil ligge i nærheden af 6-8 måneder, vil blive lidt mindre. I en førstegangssituation vil man sikkert give en betinget dom.« 
— Kan man ikke sige, at barnet ved, hvad det går ind til, hvis det tidligere har været involveret i lignende forhold med andre voksne?
»Jo. Men det har stadig efter 1'oven krav på retsbeskyttelse. Om det er en erfaren pige på 14, eller om hun fortsat er jomfru — det har ikke den store gennemslagskraft. «
— Hvornår bruger man betingede domme?
»Den grundlæggende betingelse for en betinget dom er, at man ikke forser sig igen. Hvis der er grund til at tro, at manden vil forse sig igen, så forsvinder baggrunden for at give en betinget dom.«
— Hvordan vurderer man det?
»Hvis han ikke er dømt før, så håber man selvfølgelig på, han ikke gør det igen. Vi taler nu om dem, der befinder sig indenfor normal-området. Men nogle af dem, vi har som tiltalte, er vitterligt defekte. De har en eller anden sygelig brist af seksuelt tilsnit. De bliver ofte forelagt for retslæge- rådet, så man kan få en bedømmelse af, om man kan bruge en betinget dom, eller om der skal træffes særlige foranstaltninger. «
— Hvad vil det sige?
»Behandling eller indlæggelse på psykiatriske hospitaler. Man kan også som betingelse for en prøveløsladelse stille, at vedkommende underkaster sig behandling, f.eks. på et psykiatrisk hospital.«
— Hvor tit bruger man den slags behandlingsdomme? »Det er forholdsvis sjældent.«
— Et barn siger, der er foregået noget ulovligt. Den sigtede nægter. Hvilken karakter skal barnets forklaring have for at man i en sådan situation kan dømme?
86
»Den skal være gennem-troværdig. Sammenhængende,
- fornuftig, logisk. Ofte underbygges den af konkrete ydre omstændigheder. Nogen bemærker f.eks., at lille Karen går og putter sig. Hun virker mærkelig — hun er ikke rigtig til at komme i kontakt med.
Jeg kan huske en sag, jeg havde. En tilsyneladende normalt fungerende pige gled ud på et skråplan skole-mæssigt. Det kom frem, at der var en hjemme i opgangen, der forgreb sig på hende. Der var ingen tvivl om, at pigens forklaring var troværdig. Det var stort set det samme, hun fortalte om hændelsesforløbet fra gang til gang.«
— Hvordan foregår politiafhøringen af den sigtede?
» Jeg har af gode grunde aldrig overværet politiets afhøringer, men en af spillereglerne er, at den sigtede ikke har pligt til at afgive forklaring til politiet.«
— Hvor tit sker det, at han ikke vil?
~ »Temmelig sjældent, fordi det trækker sagerne i langdrag. F.eks. kan man risikere, at det trækker varetægtsfængslingen ud. «
— Er det noget, du tror, politiet bruger for at få folk til at udtale sig?
»Nej. Og jeg synes ikke, det er kritisabelt, at man siger til
' folk, der ikke vil udtale sig, at så kan det altså godt tage længere tid. Men politiet må selvfølgelig hverken true, lokke eller tvinge folk. Det står i retsplejeloven.«
— Hvordan fortolker man det?
»Man må f.eks. ikke under en politiafhøring sige til en tiltalt: 'Hvis du tilstår, slipper du med 6 måneder — du står ellers til 2 år.' Men det bliver ofte misforstået, når politiet har henledt folks opmærksomhed på, at straffen kan nedsættes, hvis folk melder sig selv og tilstår frivilligt. Bagefter siger den sigtede måske i retten: 'Kriminalassistenten læste en bestemmelse op for mig, og så troede jeg, jeg fik rabat, hvis jeg tilstod.'«
87
— Sker det, at retten giver rabat i sådanne tilfælde?
»Jeg har aldrig været ude for det. Det er meget sjældent, de anmelder sig selv. «
— En mand har haft et forhold til en mindreårig trækker- dreng. Drengens far truer manden med en politianmeldelse — med mindre han får 10.000. Manden går til politiet og tilstår forholdet.. .
»Han får ikke alverden af rabat — han får lidt. Men han anmelder jo for at beskytte sig selv mod afpresning.« — Hvad vil du råde sådan en mand til at gøre?
»Han må tage skraldet. Afpresserens psyke er jo, at hvis det er gået godt en gang, så kommer han igen og forlanger mere. Manden får ingen ende på det, før han går til bekendelse, og så må han altså tage straffesagen bagefter.«
— Må jeg spørge til din uddannelse som dommer? Lærer I noget som helst om psykologi eller sexologi?
»Nej. Det må vi snuse os til efterhånden, som vi får brug for det.«
— Er det noget, du har savnet?
»Egentlig ikke. Det, vi skal bruge, er en vis erfaring i at høre på, hvad der foregår og bedømme det. Jeg har aldrig følt behov for en egentlig efteruddannelse hverken i psykologi eller sexologi.«
88
Holger, 55 år:
»EN AFTEN PÅ VEJ HJEM FRA FDF ...«
»Det begyndte, da jeg var 12 år. Vi havde gymnastik i skolen og tog bad sammen. Jeg havde forhold til flere drenge i klassen, men jeg var mere interesseret i de voksne.
Jeg er fra Nordsjælland. Jeg fandt ud af, at der foregik mange spændende ting i klitterne ved Tisvilde. Jeg fik en del °	kontakter og aftaler der oppe.
En aften på vej hjem fra et FDF-møde — en mandag aften under krigen, med mørklægning — kommer jeg forbi en af de unge mænd fra byen. Han står og trækker negerboller i en automat. Det flyver ud af munden på mig: 'Nå, skal du have et kys i aften?'
,_	Jo, det skulle han. Jeg kunne få det ene.
Vi fulgtes ad et stykke vej og aftalte, at vi skulle mødes torsdag og spille kort ...
Da jeg kom, havde han fyret dejligt op i kakkelovnen. Han foreslog, at vi skulle spille kort på den måde, at den der tabte, skulle smide et stykke tøj.
Han var den første voksne mand, jeg var sammen med, og jeg var meget forelsket i ham.«
— Hvor gammel var du?
»Jeg var 13½, og han var sidst i tyverne.
Men pludselig var han væk. Jeg ved ikke, hvor han blev af.
Mit næste kontaktsted blev Charlottenlund Badeanstalt.
~ Jeg cyklede de 45 km frem og tilbage. Jeg havde som regel kun en eftermiddag til at komme frem og tilbage og få ordnet det hele, så der skulle »hjules« en hel del.
Jeg fik en del kontakter. Nogle kom op til Nordsjælland. I andre tilfælde tog jeg ind til byen.
89
Sådan klarede jeg mig i sommersæsonen. Vintersæsonen var noget mere skrabet.«
— Var du klar over, at det var ulovligt?
»Ja, det var der en, der forklarede mig oppe i Tisvilde. Han var bange for, at nogen havde fundet ud af, hvad vi lavede, men jeg var fra et indre-missionsk hjem, så jeg skulle nok lade være med at gå hjem og fortælle noget.
Jeg blev sådan set hurtigt klar over, at det her var noget, man ikke måtte, men jeg kunne ikke bekæmpe det.
Han var i øvrigt ikke bøsse, men da jeg var »pigen« i sengen, fandt vi sagtens ud af det sammen. «
— Var du ikke bange for, det skulle blive opdaget? » Jo, og det var der sandelig også optræk til.
Jeg havde en skolekammerat, som jeg var sammen med om vinteren. Hvis hans eller mine forældre var ude en aften, så skulle der absolut læses lektier. Men der var en anden dreng i byen, som var interesseret i mig og vidste, at vi havde et forhold. Jeg ville ikke have noget med ham at gøre. På et tidspunkt gik han til præsten og fortalte, hvad vi foretog os.
Vi blev kaldt til møde med præsten. Jeg kom først ind. Selv om han havde nogle sønner, hvor jeg også havde »nipset«, var jeg ikke bange for ham. Jeg sagde til ham, at jeg ikke syntes, han skulle blande sig. Jeg sagde, at jeg vidste, han havde tavshedspligt, og at jeg syntes, han skulle lade som om, han ikke havde hørt denne sladder. Og det ville jeg i øvrigt ikke diskutere yderligere med ham.
Så skred vi, og vi hørte aldrig mere fra den side.
Vi havde været bevidste bøsser allerede dengang. Vi fortsatte i øvrigt vort forhold og ser stadigvæk ind imellem hinanden. «
- Har du nogensinde modtaget penge for de forhold, du har været med til?
»Nej. Højst en is eller sådan noget. Selv kunne jeg kun gengælde med lidt æbler eller frugt. Det var småt med lommepengene dengang. «
90
— Hvordan har du det nu med pædofili?
»Jeg ved slet ikke, hvad jeg skulle have gjort i de 6 år fra jeg var 12 til jeg var 18, hvis ikke jeg havde haft mulighed for at træffe mænd, der var ældre end mig selv. Jeg har med andre ord selv haft meget stor glæde af pædofile, og mener i øvrigt ikke, at man skal have nogen fast lavalder. Hvis der er et behov fra begge sider, så mener jeg ikke, loven skal blande sig. Jeg kan huske, da jeg selv var 17½ og min kammerat fyldte 18. Så var det pludselig kriminelt, hvad vi foretog os, og han kunne straffes for det. «
91
Per, 16 år:
~DU FÅR IKKE DET FARVE-TV, HYIS IKKE DU HOLDER OP MED AT KOMME HOS NIELS«
» Jeg mødte Niels, da jeg var 12. Han var 38. Vi mødtes på en sommerlejr for børn, som kommunen havde oprettet for at vi kunne komme ud og more os og lave forskellige aktiviteter. Niels var pædagog på lejren. Det var som om jeg lige fra starten kunne mærke, at der var noget særligt mellem os.
Efter lejren begyndte jeg at komme hjemme hos Niels, og stille og roligt lærte vi hinanden at kende. I starten var vi bare kammerater. Siden gled det over i det mere kærligheds- betonede. Måske fik jeg hos ham noget af den kærlighed, jeg ikke fik hjemme.
Jeg har lært mange ting af ham — også på det seksuelle område. Jeg var lige fyldt 13, da jeg en dag spurgte ham, hvordan det var, og om ikke vi kunne prøve det en dag. Og så prøvede vi det. Det var meget lækkert. Jeg ville aldrig kunne gå hen til min far og sige: Far, må jeg lege med din tissemand?
Vi er ikke sammen hele tiden. Vi kan godt undvære hinanden. I perioder kan der være flere måneder mellem at vi ser hinanden. I andre perioder går der måske kun nogle få timer.
Vi har haft et stille og roligt forhold og hygget os sammen, når det passede os, og kysset hinanden offentligt og forarget folk, hvis det passede os.
Jeg bliver ikke jaloux, hvis Niels hygger sig med en anden fyr eller måske en dag har en pige på slæb. Modsat bliver
92
Niels heller ikke forarget, når han hører om nogle af mine seksuelle oplevelser.«
— Hvad siger dine forældre til det?
»Mange forældre tror, deres børn bliver homoseksuelle,
~ hvis de får et forhold til en homoseksuel. Og mine forældre havde i hvert fald svært ved at acceptere, at der kom en fremmed mand ind i billedet. Jeg tror, min far var bange for, at der var ved at glide en eller anden reservefar ind mellem os. Min mor var bange for børnelokkere og det der. Hun spurgte hele tiden: 'Hvad laver I? Hvad får I tiden til at gå med?' Det har stået på i 4 år med den slags spørgsmål og små stikpiller. Og jeg kan jo ikke besvare det direkte, så det bliver løgn på løgn — og afsløringer af løgn.
Det er som om hun godt kan lide at kredse om det hele tiden. Hun har sikken gjort sig en del forestillinger om vort forhold. Problemet for hende er, at hun ikke kan få absolut vished. Det er som om hun håber på en eller anden afsløring — at hun kan komme til at tage os på sengen f.eks.
Hun siger altid: »Du skal være hjemme klokken 12« eller »Du må endelig komme hjem i seng«. En dag overtrådte jeg det. Jeg havde en vidunderlig nat ude hos Niels. Da jeg kom hjem, slog hun mig i ansigtet, og »Hvor mange gange har jeg ikke sagt, du skal komme hjem til tiden«, og »Jeg har også problemer. Jeg får struma af dig« osv. osv.
-	De første gange jeg tog hen til ham, sagde hun :»Hvis han begynder at tage på dig, må du endelig komme hjem, for så er han sikkert børnelokker«, og »Hvis han beder dig om at tage
tøjet af ...« osv.
Både hun og far har nogle meget indgroede forestillinger om homoseksuelle og børnelokkere. De kørte løs på mig. På et vist tidspunkt var jeg ved at få mavesår af det. Jeg overvejede at hoppe i mosen — blive væk i et sort hul. Det endte med, at Niels tog med hjem og prøvede at tale med mine forældre. Prøvede! Min mor kunne han godt
93
snakke lidt med, men min far flippede helt ud og forsøgte at smide Niels på porten.
Det fører til, at man hele tiden føler, man skal være på vagt. Man kan ikke være naturlig. «
— Hvad betyder Niels for dig?
»Niels er en enorm støtte. Hvis det kører skævt derhjemme eller med nogle kammerater eller man har mødt en fyr — så er Niels altid parat til en snak. Han har en del mere erfaring end jeg — han er bedre i stand til at forklare, hvorfor folk reagerer som de gør. Efter at have truffet Niels er jeg selv blevet bedre til at snakke med mennesker og kontakte andre. Niels har været et tilflugtssted for mig. I begyndelsen var han det eneste. Jeg kendte ikke andre.
Jeg har ikke haft mange kammerater. Det har altid været svært for mig at finde sådan nogen. Niels prøvede at få mig til at acceptere mig som jeg var — og at lære at slappe af i forhold til kammerater.
Der har altid været problemer med at have kammerater med hjem. Mors fine stue. Sølvtøjet. Det har været meget belastende. Mine forældre stiller hele tiden spørgsmål om kammeraterne: »Hvad laver hans far?« og »Har han mange penge?« De skal helst være velhavende.
Jeg har været et forkælet barn og fået alt, men gaverne og de materielle goder har også været benyttet som våben: »Du får ikke det farve-tv, hvis ikke du holder op med at komme hos Niels.«
	Folks dumme fordomme. De er vokset op i en anden tid,	- og de ved ikke noget om f.eks. bøsser. For mig har det været noget positivt. Jeg har været sammen med nogle drenge og også et par piger. Jeg ved ikke, om jeg nogen sinde bliver rent bøsse, men jeg synes, det er rart, man kan elske sit eget	køn.
	Aviserne fortæller om homoseksuelle, der voldtager 12-årige i svømmehaller og den slags. Det må være derfra, folk får deres fordomme. Det er forfærdeligt at nogle folk kan
94
finde på at slå andre ned, fordi de tror, de er bøsser. Der har været historier — bl.a. i BT - om en dreng, der er smidt ud hjemmefra, fordi han har sagt til sin mor, at han var bøsse. Jeg har selv oplevet næsten det samme. En dag sagde min mor til mig: »Hvis du er bøsse, så skal du ikke vise dig her mere. « 
Der bliver aldrig skrevet om de hyggelige situationer, hvor børn har fået noget ud af at være sammen med voksne mænd — hvor de har lært noget af det, også på det seksuelle område. Det står der aldrig noget om i aviserne.«
— Har du selv været bange for børnelokkere?
»Jeg har faktisk aldrig været bange, men det har også altid været mig, der har lagt op til nogle ting.
Men der er selvfølgelig den sindssyge lov, der siger at du skal være 15, før du må både det ene og det andet.«
— Var du bange for, at politiet skulle blive blandet ind i noget?
»Det var ikke politiet, jeg var bange for — det var mine forældre.«
— Hvilke tanker gjorde du dig omkring din første seksuelle oplevelse?
»Det var jo både mærkeligt og pragtfuldt. Jeg forstod ikke, at der kunne være et så stort gab mellem min oplevelse og det, mine forældre fortalte om den slags oplevelser. Rent seksuelt var det bare skønt og dejligt, og jeg syntes ikke, der var noget unaturligt ved det. Men der kom et sammenstød mellem forældre-autoriteterne og min egen virkelighed.
- I begyndelsen var jeg måske bange for at blive bøsse. Nu har jeg fundet ud af, at jeg ikke udelukkende er bøsse. Måske var jeg bange for at blive rent bøsse. Jeg vil også tro, det vil være kedeligt at være rent heteroseksuel.«
95
Søs, 24 år:
»JEG HAR VÆRET BAN6E FOR, DET SKULLE BLIYE MISBRUGT
» Jeg boede i kollektiv, og i kollektivet var der dengang en dreng, som var 13 år. Han og jeg havde et specielt forhold til hinanden. Hvis han havde behov for kontakt eller tryghed, var det mig, han henvendte sig til. Ikke andre. Det var noget akavet. Når jeg lagde mit barn til at sove til middag, lå han tit inde i min seng og simulerede træt og søvnig. Sengen var ikke ret bred. Egentlig var det ret lækkert. Vi lå tæt op og ned ad hinanden og snakkede om forskellige ting. Efterhånden som tiden gik, begyndte vi at røre ved hinanden — kæle lidt i nakken og sådan noget. Fuldstændig harmløst. På et tidspunkt gik det op for mig, at jeg var blevet forelsket i ham, og at han også var blevet det i mig.«
— Gik op for dig? Hvordan?
»Jeg opdagede, at det var det, jeg følte. Jeg savnede ham f.eks., når han ikke var der. Jeg følte omsorg for ham. Jeg spekulerede en hel del på, hvordan han havde det — og sådan.
På et tidspunkt ytrede han ønske om at komme i seng med mig. Vi snakkede meget om det. Jeg syntes ikke, det var så smart. Jeg havde en kæreste på det tidspunkt. Han kendte også nogle jævnaldrende piger. Jeg foreslog, at han prøvede at komme i seng med dem.
Han fortalte mig, at han havde prøvet det før. Han havde været i seng med to kusiner, da han var 12.
En dag lå vi og skulle sove sammen. Vi havde påskeferie. Vi havde været i biografen og haft en hyggelig dag sammen. Vi lå og rørte ved hinanden. Og det endte med, at vi bollede sammen. Det var en fantastisk lækker oplevelse. Det føltes
96
ikke som om det var en uerfaren dreng, jeg var sammen med. Det var jeg meget forbløffet over. Vi elskede hele natten, og siden har vi gået i seng med hinanden regelmæssigt. «
— Har du haft nogen skrupler over, at han er mindreårig?
»Ja, det har jeg. Først og fremmest fordi det var en dreng, der havde det svært med sig selv og var afhængig af mig. Og så har jeg selvfølgelig været meget bange for, at det skulle blive misbrugt. Vi har snakket meget om, at det ikke måtte ske. Præmisserne har skullet være helt klare. «
— Tror du, der er andre, der har det på samme måde som dig, men lader være på grund af lovgivning, moral osv. ?
»Jeg kender en pige på 28, der forelskede sig i en dreng på 15. Hun vidste ikke, hvordan hun skulle gribe det an. Hun kunne ikke styre det. Hendes fyr brød sig ikke meget om det.
Hun. boede i det samme kollektiv. Vi snakkede en del om det og fandt frem til, at det nok var bedst, om hun rejste væk i en kortere periode.
Også fordi det var et stort problem for drengen. Han var meget jaloux anlagt.
Hun har aldrig været i seng med ham, men hendes følelser for drengen ligner de følelser, jeg har haft.
Jeg har talt med en del mænd om det her. De fortæller alle, at de også — da de var 14-15 år gamle — havde lyst til at gå i seng med en ældre pige. På den anden side syntes de, det var forkert at gøre den slags. De var meget splittede.«
— Men kollektivet accepterede det?
»Ja. Vi snakkede måske ikke direkte om, hvor langt vi gik med hinanden, men det var ikke særlig svært at følge med i, Vi havde det meget åbent. Vi gik i bad sammen, kælede meget sammen, masserede hinanden alle sammen, hvis vi havde lyst.
Vi snakkede vel ikke direkte om, hvem der havde samleje med hvem, men alle og enhver vidste, vi lå inde i sengen og kælede, for det kunne man se. Dørene stod åbne.«
97
Erik, 42 år:
UTROLIG MANGE BØRN ER OVERLADT TIL SIG SELV«
» Jeg kommer de steder, hvor drengene kommer. Svømme- haller. Steder, hvor der er spilleautomater. Mange af drengene føler sig beæret over, at der er en voksen, der gider tale med dem og beskæftige sig med de ting, som interesserer dem. Derfor er det som regel let at indlede et bekendtskab sådan et sted.«
— Siger du til dem, at du er seksuelt interesseret i dem?
»Det emne berører jeg ikke ved det første møde. Det er let at skræmme dem væk. Der kan gå op til et halvt år, før der sker noget. Der er drenge, der er kommet hos mig masser af gange, uden at der har været noget med sex. De tager måske en kammerat eller to med. Så hygger vi os — spiller kort, hører plader.
Jeg synes mange gange, at de er skønne og charmerende, og det siger jeg lige ud til dem. De bliver virkelig glade for, at der er nogen, der kan lide dem. Det smigrer dem faktisk, at jeg er fascineret af dem.
Og lige pludselig — så sker det bare: Der er ikke langt fra smiger til kæleri. Og drenge i 12-14-års-alderen har virkelig behov for sex. De har også behov for andre ting, men sex spiller en vigtig rolle i den alder. «
— Er de klar over, at det er noget ulovligt, de er med til? »Nej, i de fleste tilfælde er de ikke klar over det.« — Fortæller du dem det?
»Når jeg har kendt dem et stykke tid, kommer jeg selvfølgelig ind på emnet. Også for at beskytte mig selv. Jeg bliver nødt til at sige til dem, at de ikke må fortælle alle og
98
enhver, hvad vi foretager os.«
— Er der nogen af drengene, der har forlangt noget for forholdet?
»Det er meget sjældent, nogen forlanger noget. Men selvfølgelig plejer jeg at byde dem på et eller andet, hvis de er hjemme hos mig. En sodavand. En kage.«
— Hvad er det for en slags børn, du har haft forhold til?
»Alle mulige slags. Børn af enlige mødre. Institutions- børn. Børn, der har begge forældre. Rige folks børn og fattige folks børn og middelklassebørn.«
— Er det især børn, hvis forældre ikke gider tage sig af dem?
»Ja. Det er drenge, som går og keder sig. Utrolig mange børn er overladt til sig selv. De er glade, når der er en voksen, der gider beskæftige sig med dem.«
— Får du også noget følelsesmæssigt ud af disse forhold?
»Ja, det er helt sikkert. Jeg mangler en at være noget for og måske opdrage lidt på. Netop disse drenge er ofte ude på gader og veje om aftenen, og der sker små-indbrud i forretninger og den slags. De fortæller mig som regel ret hurtigt om disse ting, og jeg prøver at få dem fra det.
Det kan ikke undgås, at jeg tænker på, om det er forkert, hvad jeg gør sammen med drengene. Men jeg synes det ikke. Jeg prøver at være noget for dem. De mangler nogen steder at være i den alder. De mangler nogen, der tager sig af dem.«
— Sker det, de føler sig under pres til at gå i seng med dig, _fordi du har taget dig så meget af dem?
»Det tror jeg faktisk aldrig er sket. Det er helt på frivillighedens basis.«
— Er der nogen, der har forsøgt at udnytte dig økonomisk?
»Næh. Det er sket, at nogen har spurgt, om de kunne låne penge af mig — en tier eller 20 kr. — men det er alt. Jeg har selvfølgelig lånt dem pengene — og glemt alt om det. «
— Unge piger—siger det dig noget?
»Det er sket, men der er langt imellem. «
5'	99
— Hvad med jævnaldrende bøsser?
»De siger mig ikke noget.«
— Hvad sker der, når du har haft et forhold til en dreng — og han begynder at blive ældre?
»Når de bliver 16-17 år, begynder de at blive voksne. Så daler interessen — det skal jeg ærligt indrømme. «
— Og så afbryder du kontakten?
»Ja. Men i mange tilfælde bliver de ved med at opsøge mig. I visse tilfælde har vi holdt forbindelsen ved lige, til de er blevet gift. Og jeg er fortsat i forbindelse med 2-3 fyre, som nu er sidst i 20'erne eller først i 30'erne.
Det sker, at drengene kommer, hvis de har problemer med deres piger. Jeg prøver at hjælpe dem med at tackle deres problemer. Det er ikke mit indtryk at ret mange kan tale med deres forældre om emner som sex og kærlighed.«
— Har du aldrig været bange for, at dine forhold skulle blive opdaget?
»Det er jeg altid bange for. Men indtil nu har jeg kunnet holde det skjult.
For 5-6 år siden kom vi ind på emnet hjemme hos mine forældre. Jeg fortalte dem, hvordan jeg havde det. Det tog lang tid, før min far accepterede det. Min mor tog det koldt og roligt. Og jeg har i hvert fald et bedre forhold til dem nu, hvor de har fået det at vide.«
— Føler du selv, at din tilværelse er tilfredsstillende?
»Jeg er faktisk glad for at være sammen med drenge. De giver mig meget — følelsesmæssigt og på anden vis. Men en enkelt sjælden gang kan jeg da godt føle trang til at tale med en voksen.«
100
Stefan, 10 år:
JEG HAR EN MISTANKE OM, AT HAN KOMMER TIL MIN LILLEBROR BAGEFTER
»Christian lærte jeg at kende gennem Torben, som er min mors kæreste. Han kom til min fødselsdag.«
— Hvad skete der ved din fødselsdag?
»Jeg bagte kagemænd og fik gaver. Bl.a. en gammel båndoptager. Men båndet kørte ikke så godt. Christian ordnede det. «
— Blev I venner, fordi han ordnede din båndoptager?
»Ja, og fordi han er god til computerteknik. Jeg kom hjem til ham og så hans computer. Vi blev mere og mere venner, og han kom også her.«
— Hvad lavede I sammen?
»Vi tog på tur til København. Vi var i Tivoli. Vi vandt en masse ting på skydebanen. Han er enormt god til det der. Han vinder hele tiden. «
- Vidste du, at Christian var pædofil?
» Jeg anede ikke, hvad det var, men så begyndte Lasse at snakke om børnelokkere og sådan noget.«
— Hvem er Lasse?
»Det er en af Christians venner. Først tænkte jeg, at børnelokkere nok var nogen, der bandt små børn til pæle og dansede umba-umba-dans rundt om dem og spiste dem til aftensmad. Senere spurgte jeg Christian, om børnelokkere var sådan. Det var de ikke, sagde han. Så var jeg mere rolig. «
— Vidste du, Christian og Lasse var børnelokkere?
»Ja, det fik jeg at vide. Lasse fortalte også, at han lige havde været i fængsel.«
101
— Hvad tænkte du, da du fik at vide, Christian var børnelokker?
»Ikke noget specielt. Han var min ven. Jeg syntes, han var sød. «
— Kunne du mærke, han godt kunne lide dig?
»Ikke i begyndelsen. Det kom senere. Hver gang, der kom en flot dreng forbi, sagde han U-u-u og den slags. Jeg troede kun, det var sådan nogen på 12-13 år, han interesse- rede sig for. Så fortalte han mig om en anden dreng, han havde kendt. Og så skete det.«
— Hvad skete?
»Så begyndte vi på det storartede kongerige.«
— På hvad for noget?
»Det storartede kongerige. Vi begyndte ...«
— Var det ham, der begyndte?
»Ja. Og så hoppede jeg med på den. Men han begyndte ikke bare sådan vro-o-o-om. Det kom lidt mere hen-ad‑vejen.«
— Hvordan?	~ »Det er svært at forklare.«
— Sagde han, du var dejlig?
»Nej.«
— Kyssede han dig? »Nej.«
— Hvad gjorde han så?
»Jeg kan ikke rigtig huske det.«
— Hvad lavede I sammen?
»Alt muligt.«
— Hvad tænkte du bagefter?
»Ikke noget.«	_ — Er du genert over at fortælle om det?
»Næh.«
— Vil du godt fortælle noget om det?
»Om hvad?«
— Hvordan I startede på det?
102
»Det har jeg da fortalt om.«
— Ikke rigtigt.
»Jeg troede først, han var sådan en, der kiggede efter piger. En dag vi gik på vejen, sagde han: Den femte, vi kommer forbi, skal vi gå i seng med. Først kom der en dame. Han sagde Bvadr. Så kom der en gammel mand. Og han sagde Bvadr. Så kom der ikke flere. Han fortalte, at han ikke kunne lide piger, men kun kunne lide drenge. Han viste mig nogle billeder af en dreng, han havde kendt, og fortalte om ham. «
— Hvor tit er I sammen?
»Hver dag. Vi holder aldrig fri.«
— Hvor tit gør l det?
»Gør hvad?«
— Går i seng sammen.
»Det er forskelligt.«
— En gang om ugen?
»Nej. Måske en til to gange om dagen. Sjældent tre.« — Er det dig, der vil så mange gange? Eller er det ham? »Det er os begge to.«
— Sker det, at du ikke gider?	,
»Nogen gange vil jeg hellere lave noget andet. «
— Sker det at du vil, men Christian ikke gider?
» Ja, det skifter jo. «
— Hvad sker der så?
»Så gider vi ikke. Så dropper vi det og gør det senere. « — Sover I sammen?
»Altid. Nej, tre nætter har vi ikke gjort det. «
— Hvad laver i ellers sammen?
»Vi tager ud og sejle. Somme tider tager vi ind til Odense og spiser. Måske tager vi til stranden og bader. Nogle gange er min lillebror med. Men det er ikke så sjovt, når han er med. «
— Hvorfor ikke?
»Han tror, han skal bestemme det hele. Han siger f.eks.
103
'Torben er min ven. Christian er din.'«
— Hvad siger din mor?
»Hun siger, 'Åh, I skændes altid om, hvem der er mest venner. «
— Hvad synes din mor om Christian?
»Hun synes, han er sød.«
— Synes Torben også det?
»Torben synes, Christian er et geni. Han er god til computere og alt muligt. Han lavede vores radio i dag. Den brummede. Han sagde: 'Åh, det ordner jeg lige. Der skal bare lige to antenner på.'«
— Hvordan går en almindelig dag for dig?
» Jeg går i skole, og Christian tager på arbejde. «
— Hvad sker der, når du kommer hjem fra skole?
»Det er ikke altid, jeg kommer lige hjem. Måske tager jeg
til håndbold — måske tager jeg på Fritteren. Somme tider
tager vi ind til byen. Somme tider tager vi ud til Lasse. « — Leger du aldrig med dine kammerater?
»I skolen. Ikke hjemme.«
— Har du aldrig gjort det?
»Næh. Jo, måske i første klasse. Det var, før jeg kendte Christian. «
— Hvor længe tror du, du vil blive ved med at komme sammen med Christian?
»Det er et svært spørgsmål. Man skal næsten være professor for at kunne svare på det.«
— I mange år?
» Jeg har en mistanke om, at han kommer til min lillebror bagefter. «
— Tror du så ikke, han gider komme sammen med dig mere?
»Nej.«
— Vil du så finde dig en anden ven?
»Det ved jeg ikke. Det kan jeg ikke tage stilling til nu. « — Eller en dame måske?
104
»Aldrig i livet. «
— Er damer dumme?
»Ja.«
— Også din mor?
»Det er noget andet. Hun er sød nok. Det har jeg altid syntes. «
— Kan du også godt lide Torben?
»Ja. Men altså ikke på den måde.«
— Leger han somme tider med dig?
»Ikke nu, men før jeg kendte Christian ...«
— Hvis du oplever noget rigtig sjovt sammen med Christian, har du så ikke lyst til at fortælle det til dine kammerater?
»Nej. For så sker der bare noget med Christian ... Det ryger til politiet ...«
— Er du bange for politiet?
»Ja. Lidt.«
— Hvad tror du, politiet vil gøre?
»De siger sikkert: 'Stefan, fortæl os nu, hvad I laver sammen. Du skal nok få en ristet pølse bagefter.' De siger sikkert også, at Christian ødelægger små børn. «
— Hvad vil du sige til dem?
»At det ikke passer. «
— Tror du, politiet kommer?
»Det kan godt ske. På et tidspunkt. «
— Hvordan skulle politiet finde ud af det?
»Der bor nogle hekse her i området. Hvis de får det at. vide, så ringer de til politiet. Så har vi aftalt med min mor, at hun skal lade som om hun er Christians kæreste. «
— Men hun er jo Torbens kæreste.
»Hun kan godt have to kærester på en gang.«
— Hvor gammel synes du, man skal være, før man kan have sex?
»Nul år. «
105
Stefans mor:
»Kort tid efter at jeg havde lært Torben at kende, var vi inde på Kloster Moster — et musiksted her i Svendborg. Vi traf en af Torbens gode venner, Christian. Vi inviterede ham hjem, og han besøgte os bl.a. til Stefans 10-års fødselsdag. Min familie var også med — og en masse venner. Christian var meget inde på børneværelset den dag — sammen med Torben. Stefan havde bl.a. fået en båndoptager og skulle hjælpes i gang med det der. Han var i øvrigt meget, meget glad deri dag.
Christian kom også næste dag. Stefan var meget interesse- ret i den her fyr. Bl.a. fordi han spillede i et orkester. Et par dage efter tog de til København sammen, og Christian sov hos os næsten hver nat. Stefan var meget interesseret i ham, og de føjtede rundt i byen. Jeg holdt mig egentlig helt udenfor. «
— Havde du forudset alt det, der skete?
»Nej, det havde jeg ikke, selv om jeg godt vidste, Christian var meget glad for børn. Men jeg oplevede Stefan som værende meget glad i de dage. Lykkeligere end jeg havde oplevet ham i flere år. Og jeg vidste, det måtte være på grund af Christian — hvor skulle det ellers komme fra? For mig handlede det om, at Stefan var forelsket.«
— Var han det?
»Det lyste ud af ham. Han opførte sig som jeg gør, når jeg er forelsket. Jeg havde aldrig set ham så glad. Han sang hele tiden og snakkede selvfølgelig meget om Christian. Han kunne overhovedet ikke beskæftige sig med andet. De gik i bad hele tiden og snakkede og pjattede og låste sig inde. Jeg syntes, det var lækkert.
— Hvornår blev du klar over, de havde et seksuelt forhold?
»To-tre uger efter fødselsdagen. Jeg spurgte Christian lige
ud — jeg ville vide besked. Han sagde: 'Ja-ja, der sker noget.'
Hvad der skete, vidste jeg ikke — jeg har en anelse om,
hvordan man boller, når man er pædofil, men jeg har aldrig
106
spurgt dem. Stefan kom en dag og spurgte mig om, hvad han skulle gøre — han kunne ikke få orgasme. Jeg blev glad, fordi han kom til mig og spurgte. Det er den eneste gang, jeg har snakket med Stefan om det.
Han spiller op til Christian. Måske stikker han en gryde- ske frem mellem benene. Måske siger han, 'Skal du ind og have et sut?' Han kærtegner Christian helt åbenlyst. Det synes jeg også er lækkert.«
~	— Hvad tror du, han får ud af forholdet?
»Stefan har aldrig nogen sinde haft en tæt kontakt med en mand. Jeg har boet sammen med to mænd, som han ikke havde noget sammen med — kun had og skæld-ud. Slet ingen kropskontakt. Disse behov får han dækket nu, og det er en meget vigtig ting. Synes jeg.
Stefan har altid været jaloux på sin lillebror, fordi han kommer hos sin far. Stefan har aldrig set sin. Dette her er første gang Stefan har et forhold til en mand.«
— Kunne han ikke have sådan et forhold uden sex? »Sagtens. Men han har lyst til, at der også er sex i forholdet. Det lyser ud af ham.«
— Han har sagt, han var bange for, Christian var mere interesseret i lillebroderen.
» Jeg tror ikke, det er rigtigt. Stefan er simpelthen jaloux. « — Hvorfor er han det?
»Det ved jeg ikke, men han skal have lov til at leve denne forelskelse ud. Ingen må bremse den. I øvrigt har den også styrket vores forhold. Jeg må røre ved ham og kysse ham — det har jeg ikke måttet i flere år.«
— Hvor meget er de sammen?
»Hver dag. Det er blevet hverdag for os alle sammen, at vi er så mange mennesker, og jeg synes egentlig, det er rart. Jeg har stor tillid til Christian og er egentlig kun bekymret, når han er sammen med andre pædofile.«
'	— Hvad er du bange for?
»Jeg er bange for, at han skal lære flere at kende — at han
107
skal glemme, at det her er en forelskelse. Det er ikke særlig almindeligt, at forældre synes, 'det er i orden, at deres børn bliver forelskede i voksne mennesker. Derfor har jeg også enkelte gange følt mig udnyttet — men det går over, når jeg ser, hvordan Stefan har det.
Der har været perioder, hvor jeg syntes forholdet var ved at tage overhånd — at Stefan glemte at være sammen med sine jævnaldrende kammerater. Men nu er han nået dertil, at han	_ godt kan vælge at være sammen med, sine kammerater — frem for Christian. Det synes jeg også er fint.«
— Det er over en måned siden, jeg snakkede med Stefan. Der er sket noget i mellemtiden ...
»Ja. En lørdag morgen så jeg to pæne nydelige herrer komme spadserende. Jeg vidste med det samme, det var politiet. Jeg blev bange. Jeg rystede og fik det meget dårligt.
De kom ind og præsenterede sig. Jeg skulle fortælle, hvad jeg vidste om Christian. Det gjorde jeg — og jeg fortalte også, at han var pædofil. Det ord kendte de ikke, men kunne i øvrigt ikke forstå, jeg ikke var bange for ham — den slags mennesker forgriber sig jo på alle de børn, de kan komme i nærheden af.
Det var ikke en beskrivelse, jeg kunne acceptere. Jeg fortalte dem, at Christian kom meget i vort hjem, fordi jeg holdt meget af ham, og fordi han lavede nogle ting sammen med Torben. Og at Stefan og han selvfølgelig også havde været meget sammen, men at der ikke var nogen grund til at tro, der var noget seksuelt mellem dem.
De troede ikke på mig og ville gerne tale med Stefan. Det gav jeg dem lov til — hvis det kunne blive på mine præmisser. Mine præmisser var, at jeg ville styre samtalen.
Stefan var meget interesseret i dem og spurgte, om han måtte se deres politiskilt og skyder. Det måtte han gerne. Han snakkede hele tiden. Jeg tænkte: 'Hold kæft, det her går galt!' Jeg fortalte Stefan, hvorfor de var kommet. Jeg sagde, at det var fordi Christian skulle have forgrebet sig på
108
ham. Jeg tror oven i købet jeg nævnte ordet »bolle« — at de skulle have bollet sammen, og det var jo ulovligt.
De spurgte ham, om Christian nogen sinde havde forsøgt at tage tøjet af ham. Han svarede, at det kunne han sgu godt selv finde ud af. Og de spurgte, om Christian nogen sinde havde bedt ham om at røre ved sin tissemand. Så sagde han bare: 'Aaaadr!'.
Så gik de igen og sagde, at de ikke ville gøre mere ved den sag. Det var der nu ingen af os, der troede på.
Christian kom samme aften. Jeg fortalte ham, hvad der var sket, og at det var gået godt. Jeg var frygtelig ked af det på hans vegne. Han bliver jagtet af politi og domstole hele sit liv — bare fordi han er pædofil.
Stefan var lykkelig for at se ham igen. De kunne fan'me ikke ødelægge deres kærlighed. Det blev jeg utrolig glad for at se.
Et par uger efter stod politiet der igen. For at se nogle billeder, de mente, at Christian havde taget af Stefan. Jeg skrev under på, at de måtte gennemsøge hele huset, men de fandt selvfølgelig ingenting. Jeg havde fjernet alt, hvad der var.
Vi turde ikke lade Christian sove hos os mere. De truede med at fjerne børnene fra hjemmet. Det var en tom trussel. Men når de siger den slags ting til mig, gør de mig bare endnu stærkere.«
— Hvordan tager Stefan det?
»Jeg synes, det er frygtelig synd, han ikke kan få lov til at leve den forelskelse igennem uden indblanding andre steder fra. Men han tager det som en dreng i den alder tager den slags. Han synes, det er skægt at lege cowboys og indianere med politiet. Men jeg har givet ham noget af min angst, for jeg vil ikke have, de skal knække ham i et forhør. Jeg frygter, at de en dag vil hente ham på skolen og forhøre ham, uden at jeg er tilstede.
Torben og jeg har talt med en psykolog, vi kender. Han
109
har også taget nogle samtaler med Stefan. Hvis social- og sundhedsforvaltningen griber ind, kan vi sige, at Stefan allerede nu går til psykolog — så bliver de nødt til at bruge vores psykolog i en eventuel sag. «
— Hvad tror du nu, der sker?
»For vores vedkommende håber jeg, vi bliver bedre til at skjule forholdet — at det bliver hverdag for os at skjule det. Jeg er ked af det m.h.t. Stefan — at han skal skjule sin kærlighed. Men vi bliver nødt til det. Det positive er, at han ikke står alene. ~De fleste skal også skjule sådan noget for deres forældre.«
— Tror du, det kan fortsætte?
»Jeg håber, det kan fortsætte præcis så længe, Stefan har lyst til. Jeg håber, det bliver ham, der får lov til at stoppe det — og ingen andre. Men han er også blevet paranoid og tør knap nok have noget seksuelt sammen med Christian — han er bange for, der skal komme~ nogen. Tænk, hvis vi andre skulle ligge sådan ... Det var ikke sådan man ønskede sig sit barns første forelskelse skulle udfoldes.
Han siger, at når han bliver voksen, så skal han enten være pædofil eller bøsse. Det må han også selv om. Lad ham endelig prøve det hele. Men jeg vil ikke ønske for ham, han bliver pædofil — i hvert fald. «
— Har du selv haft nogen seksuelle oplevelser som barn?
»Nej, det har jeg ikke. Jeg kommer fra et hjem, hvor jeg aldrig har set mine forældre nøgne. Jeg vidste ikke, de bollede. Jeg fik at vide, børn kom med storken.
I mange, mange år har jeg haft det dårligt seksuelt. Jeg tror, grunden var den, at jeg ingenting vidste. Første gang jeg skulle i seng med en dreng, var det hemmeligt, og jeg kunne ikke snakke med nogen om det. Jeg anede ikke, hvordan man gør: Alt det der har nok siddet i baghovedet på mig — sådan skal mine børn fan'me ikke vokse op.«
110
Martin, 19 år:
DER NAR NOK ALTID YÆRET EN SMULE SADO-MASOCHISME I MIG
»Min mor giftede sig med ham, lige efter jeg var fyldt 13. Jeg blev hurtigt glad for min ny stedfar. Min mor havde dårlige nerver, og havde været meget ustabil, men vi havde det udmærket med hinanden. De var kun gift i 5 måneder. Jeg fik valget mellem at bo hos hende eller hos ham — og valgte at bo hos ham. Og det gør jeg endnu.
Han havde en anden holdning til opdragelse end min mor. Han syntes, en hurtig røvfuld var i orden, for så var den sag ude af verden. Det var jeg enig med ham i. Det er jeg fortsat. Dertil kom, at det satte lidt gang i hormonerne på mig. Der har nok altid været en smule sadomasochisme i mig.
14 dage efter at min mor var flyttet, skulle jeg have en endefuld for noget, jeg havde lavet. Jeg tror, det var velfortjent. Det var ikke noget påskud fra hans side.
Da jeg tog bukserne af, strittede den. Det har selvfølgelig gjort indtryk på ham også, for da jeg havde fået, hvad der tilkom mig, tog han om mig og trykkede mig ind til sig — og et par minutter efter var alt tøjet røget og vi var i gang med
.	alle mulige former for sex.
Det var skide dejligt. Og vi har været sammen seksuelt lige siden, men det har ikke været knyttet til afstraffelser. De to ting fungerer adskilt fra hinanden. Samtidig har det
- fungeret udmærket med ham som far. Selv om han til tider forkæler mig, så fraveg han ikke det synspunkt at jeg f.eks. skulle være hjemme til bestemte tider. Det var ham, der bestemte derhjemme — klart nok: Han var 19 år ældre end mig.
111
Næste dag var det mig, der tog initiativet. Det var ikke ham — han ville ikke presse mig til noget.
Han har helt bevidst lært mig op til, at jeg ikke kun skulle fungere sammen med ham. Jeg skulle prøve mig frem - også med piger. Det har fungeret udmærket. Han kan også selv ind imellem få lyst til en pige. Men jeg synes fortsat han er bedst at have sex sammen med. Han er stadigvæk en ung mand på 38. Og flot.
Lige fra begyndelsen har vi dyrket alle mulige former for sex. Ikke kun finger-pillerier, men forfra og bagfra og det hele. Første gang han stak den op i mig, skulle det selv- følgelig gøres forsigtigt — jeg var kun 13, men efter et par minutter var det bare helt skønt.
Jeg kan ikke sige noget om, hvor almindeligt sådan noget er. Det startede på et tidspunkt, hvor det var brand-ulovligt, og derfor har jeg altid holdt kæft med det overfor kammeraterne.
Da jeg omsider kom i gang med piger, viste det sig, at jeg kunne bruge, hvad jeg havde lært. Jeg var 16, da jeg havde mit første samleje med en pige. Hun syntes, jeg var rutineret og erfaren. Jeg var ikke bange for at røre nogen steder.«
— Hvad var det, der fik dig til at indlede et forhold til ham?
»Det var rent og skært held. Vi var to mennesker, der lige præcis passede sammen.«
— Hvad var det for et behov, du fik dækket hos ham?
»Behovet for kropskontakt med et voksent menneske. Hvis jeg var rendt ind i en pige på min egen alder, ville ingen af os have været modne nok til at administrere det. Jeg havde levet en noget forstyrret og utryg tilværelse — vi var flyttet tit; min mor havde haft en masse kortvarige forhold. Hvad jeg trængte til, var en, der kunne lide mig på alle måder. Da vi havde været sammen første gang, gik det op for mig, at det var det, jeg havde gået og ventet på, lige siden han flyttede ind, for jeg havde benyttet alle lejligheder til at være alene
112
sammen med ham—nøgen i badet, osv. osv.«
— Havde han det på samme måde overfor dig?
»Han har fortalt mig, at han var meget splittet i denne periode. Selv om han vældig godt kunne lide min mor, så var han ret interesseret i sex med mig.«
— Har han haft forhold til andre voksne mænd eller drenge?
»Ikke til voksne mænd, men der har været nogle unge fyre. «
— Han interesserer sig ikke for voksne mænd?
»Skal det være nogen på hans egen alder, skal det være kvinder. «
— Hvad med små piger?
»Det tror jeg ikke interesserer ham — ikke mindreårige. Og hvis ikke vores forhold havde varet i flere år, så tror jeg ikke, han ville være interesseret i mig længere. Men nu er vi blevet lidt ældre sammen, vi fungerer godt med hinanden og eksperimenterer med forskellige ting. Men han, kan godt finde på at interessere sig for en 15-årig dreng, hvis han træffer sådan en.«
— Hvordan har du det med damer?
»Det kan være enormt godt. Sidste vinter kom jeg sammen med en pige i et par måneder. Vi gik tit i seng med hinanden. Nu er vi snarere kammerater, men vi kan da stadig få lyst til
sex sammen.
Men de sex-oplevelser, jeg husker — dem har jeg haft sammen med min stedfar. Der er noget afslappende ved at være sammen med en, der er ældre end en selv — en der bestemmer. Så kan man bedre give sig hen i det. Ikke sådan, at jeg er passiv, men det kan være ganske godt at en anden dirigerer. Jeg vil gætte på, mange har det på den måde.«
— Det var først og fremmest det seksuelle, der var spændende?
»Nej, ikke kun det. Når vi var sammen, handlede det ikke
kun om at stryge klunset. Samværet og de daglige pligter —
113
det var rart. Det seksuelle giver prikken over i'et. Det er med til at skabe en fortrolighed, som sætter os i stand til at snakke om f.eks. alle mine følelser eller fjollede fantasier eller
problemer i skolen.«	-
— Har han været bange for, det skulle blive opdaget?	"
»Det tror jeg ikke. Selv om jeg var meget barnlig, da det begyndte, fornemmede jeg en mægtig tillid til mig fra hans side. Vi talte naturligvis om praktiske ting — jeg skulle f.eks. smutte op på mit værelse, hvis det ringede på, når vi lå og bollede midt på sofaen. Men jeg tror ikke, der var nogen, der vidste noget — alle i familien syntes, han havde alle tiders tag
på mig.«
— Hvad tror du, din mor ville sige, hvis hun vidste det?	-
»Hun ville ikke acceptere det. Så vi passer fortsat på — det kunne tænkes, nogen var interesseret i at lave knas i det for min stedfar.«
— Var det en belastning for dig, at du ikke kunne sige det til andre?
»Egentlig ikke. Vi havde det godt sammen. Vi havde noget	' godt sammen — helt for os selv. «
— Har der været tilfælde, hvor du ikke ville i seng med
ham?	~
»Ikke så vidt jeg husker. Men hvis jeg har været dødtræt eller har haft ondt i hovedet, så har han været forstående. Jeg var vild efter sex i de første år. Det var så nyt. Jeg var vant til at klare mig på håndkraft — derfor var det eventyrligt dejligt at kunne få sex med et andet menneske lige så tit, det skulle
være. «
— Betragter du fortsat dig selv som bøsse?
»Nej, jeg vil absolut sige at jeg er bifil. Jeg kan have mægtig meget ud af sex med en pige.«
— Havde du fornemmelser, der gik i den retning — også før du lærte din stedfar at kende?
»Det tror jeg nok. På det tidspunkt var jeg meget interesseret i at komme i kontakt med regulære mandfolk. I
114
svømmehaller og lignende steder havde jeg tit tænkt, 'Sikke
- en flot mand. Tænk om man kendte ham lidt bedre!' Jeg stod ikke ligefrem og håbede på, han ville flå tøjet af mig og bolle mig, men det var det, der lå i det. «
`` — Du var meget afhængig af din stedfar. Dine muligheder for at forsvare dig mod ham, hvis ikke du havde haft lyst til at lade dig forføre, var ikke store.
»Jeg havde muligheden for at bo hos min mor, hvis jeg ville, men det faldt mig aldrig ind. Jeg .kom aldrig til at fortryde, at jeg havde valgt at bo hos ham. «
— Ville du have været interesseret i et forhold til en udenfor hjemmet?
»Måske en gymnastiklærer eller en sportsinstruktør, som jeg kunne være kommet i kontakt med på en naturlig måde, men det ville aldrig kunne blive nær så tæt som hvis man har et forhold til en, man bor sammen med.«
— Har du været jaloux, når han gik ud med damer?
»Det er sket — i starten, men vi snakkede det igennem, og jeg kunne godt se, det ikke var smart, at jeg var jaloux. Da jeg blev 16, opfordrede han mig til at få forhold til piger.«
- Du holder fortsat dit forhold til din stedfar hemmeligt.
»Det vil stadig kunne volde ham ubehageligheder, hvis det kommer frem. Mange mennesker har fortsat den opfattelse, at man kan blive forført til at blive bøsse. Nogen vil sikkert sige, at han har fået mig ind på et helt forkert sex-liv. Men gu' har han ej ! Han har ført mig lige ind i det, der passer mig. Det kan jeg se nu. Vort forhold kunne ikke være fortsat i så mange år, hvis ikke det var fordi det passede mig. Jeg tror ikke på, man kan lave ret meget om på mennesker. Man kan vise dem nogen af de muligheder, de har i sig, og som de
.	måske ellers ikke ville have fået frem til overfladen. «
115
Peter, 14 år.:
HYIS JEG HAVDE PEH6E NOK, VILLE JE6 IKKE 68RE DET~
— Hvordan kom du i gang med at trække?
»Det ved jeg faktisk ikke ... Jeg har været sammen med mænd, siden jeg var (tænker) 6 år eller sådan noget. Og så fandt jeg ud af; mens jeg boede på Vesterbro, at der var noget, der hed Rådhuspladsen ... Når man først har prøvet det en gang, så gør man det en gang til. Jeg er kommet her i to år.
Jeg får 200-250 kr. pr. gang — somme tider mere. Pengene bruger jeg til tøj, spillemaskiner, biografture og ind imellem hash. Jeg er »stukket af«, bor forskellige steder hos venner og bekendte — kunder. «
»I sommers stak jeg af første gang med en, jeg kender. Så blev jeg fundet og anbragt i familiepleje. Senere blev jeg flyttet til en anden plejefamilie, der ligger længere væk, nede ved Slagelse, fordi jeg hele tiden stak af fra den første. Det var nogle gamle mennesker ... «
— Hvordan var det at bo hjemme?
»Nogle gange var det godt nok, nogle gange var det rent ad helvede til. «
— Vidste de, du havde noget med mænd at gøre?
»Jeg har fortalt min mor, jeg kom på Pladsen. Hun vidste det godt. Jeg boede ikke hjemme, da jeg fortalte hende det.« — Første gang du stak af — var det sådan ...
»... For sjovs skyld. Bare ud og lave noget ballade! »Dengang stjal jeg: Knallerter og sådan noget. Men det gider jeg ikke mere.«
116
— Kan du huske, første gang du var sammen med en mand?
»Nej, men jeg kan huske nogen af de første gange ... Min stedfar havde en bodega. Der kom en masse fulderikker. Jeg kom en del på et grønt område, hvor de også sad. På den måde kom jeg til at kende nogle. Jeg kan faktisk ikke huske, hvordan det startede.«
— Og ellers synes du, det er sjov og ballade og skæg .. .?
»At være sammen med mænd? Det er ikke bare sjov og ballade. Det er behageligt! (Han smiler og stirrer mig lige ind i øjnene. Han er smuk.)
— Og hvad så med kærligheden? Har du været forelsket?
»Jeg tror, jeg var 5 år første gang jeg var sammen med en pige. På 13. Men jeg fik ikke noget ud af det. Jeg lå bare og suttede fisse på hende.«
— Bliver du forelsket i fyre?
- »Jo (overbærende), ham jeg kommer sammen med nu. Ham er jeg forelsket i stadigvæk. Men jeg kommer jo også sammen med ham. Det er lækkert. Han er 18. «
Ved dine forældre, hvor du bor?
»Nej. Jeg håber, jeg kan holde mig skjult, til jeg bliver 18, for så er der ikke nogen, der har noget at skulle sige over mig. Hverken min mor eller børneværnet. «
— Behøver du være under jorden? Er der ikke en myndig- ,	hed, du kan snakke med?
. »Hvem skulle det være? Jeg kan ikke få lov til at leve, som jeg vil. Jeg kan ikke få noget værelse, som kan blive mit eget. Jeg er ikke gammel nok. «
~	— Hvad med ungdomspension?
»Jeg gider ikke bo på institution og have pædagoger rendende i røven (lille grin — tvetydigheden nydes) hele tiden. Man kan ikke slå en prut, uden at alle pædagogerne ved det. «
— Du kommer vel i familiepleje igen?
117
»Det tør de ikke. Jeg stikker bare af igen.«
— Det er også noget med at kunne respektere andre menneskers måde at leve på.
»Det kan pædagoger vist ikke. (Griner) De vil have, man skal blive lige som dem. Mamma mia!«
— Har du nogen fremtidsplaner, drømme, visioner?
»Ja. At få en motorcykel eller en båd. Eller at få et fedt arbejde. Det skulle give penge, og så skulle det også være noget, man kunne lide. «
— Familie?
»Familie? (Undrende.) Det har jeg aldrig nogen sinde ... Det tror jeg ikke. (Pludselig meget livlig:) Måske vil jeg gerne have kone og børn og alt sådan noget, men så skal det være en, der kan respektere, at jeg er sammen med mænd også. Det vil jeg i hvert fald regne med.«
— Ville du gå på Pladsen, hvis du havde, hvad du skulle bruge?
»Det tror jeg ikke. Så kunne de andre tyre — trækker- drenge — lige så godt få glæde af ... Hvis jeg havde penge nok, ville jeg ikke gøre det. Jeg ville nok have en fast fyr, men jeg ville ikke gå på Rådhuspladsen.
De fleste derinde ender som junkier. Skidt og lort. Det skal jeg nok holde mig væk fra. Det eneste hårde stof, jeg har prøvet — ud over hash — er to stesolid. Jeg blev så syg, at du ikke drømmer om det. Jeg færdes med dem til hverdag, og så kan man ikke undgå at snakke med dem. Jeg kender nogen, der er døde af det. «
— Du mener godt, du selv kan undgå ...
»Ja, jeg render jo ikke med dem ... Jeg passer mit, og de passer deres.«
Hvordan er dine kunder?
»De er meget flinke. Enkelte har prøvet at snyde mig, men ellers har jeg ikke haft ubehagelige oplevelser. De er unge og gamle, men jeg spørger aldrig om deres alder. Hvis de spørger, så får de at vide, at jeg er 14. Det kan ikke nytte, jeg
118
står og lyver og siger, jeg er 15 og tager med dem hjem. Og, hvis vi så bliver snuppet ... De skal have at vide, hvor gammel jeg er, og så må de selv tage stilling til, om de tør eller ej.«
— Hvad mener du om aldersgrænsen?
»Det vil være bedst med en nul-løsning. Ligesom ham derovre i USA. Der skal ikke være nogen aldersgrænse. Det er bedre, folk kan elske hinanden end slås. «
- Begrundelsen for grænsen er, at man vil beskytte børnene...
»Det er jo som regel børnene, der selv kommer — ikke? Så det er noget fis. Men det ville være noget lort, hvis mænd kunne have lov til at være sammen med nogen på 6-7 år, hvis de ikke selv ville. «
— Ville flere mænd tvinge børn til noget, hvis grænsen var væk?
»Det tror jeg ikke. Der ville være flere, der turde være sammen med børn. Det er klart.«
— Har du været involveret i sager mod nogle af de mænd, -	du har været sammen med?
»Ja, da jeg var lille. Jeg er blevet afhørt en masse gange. For kriminalitet. Dengang sagde man bare det hele. I dag ville jeg ikke sige en lyd. «
119
Joey, 33 år:
~JE6 TROR, JEG SPILDER MIN TID OG MIN ENER61 HER
» Jeg har kendt mange pædofile i forskellige lande. Jeg er født i USA og har rejst rundt i verden i et forsøg på at finde et sted, hvor jeg kan leve, som jeg vil.
De pædofile er en meget isoleret gruppe. De fleste tør ikke sige noget eller snakke med nogen. Men jeg har gjort det. Jeg er meget åben — somme tider på bekostning af mig selv og min egen sikkerhed. Det kan også virke modsat. En politi- mand sagde engang til mig: 'Jeg har aldrig før snakket med sådan en, der var så åben.' Det var måske også grunden til, jeg fik sådan en mild straf.«
- Vil du fortælle om den sag?
» Jeg havde i Holland en nabo, der var luder. Hun boede sammen med en alfons. De havde 3 børn. De to ældste på 11 og 8 var hans. Den tredje, en søn på 2, var fælles.
Forældrene var meget primitive, og børnene manglede enhver form for kontakt med dem — fysisk kontakt, følelsesmæssig kontakt. De var der bare. «
— Hvordan kom du i kontakt med dem?
»På gaden. Børnene inviterede mig op for at besøge forældrene. Og så var vi venner. Moderen ville gerne være fri for børnene, når hun arbejdede— og så fik jeg lov til at passe dem.
På den måde gik der 8-10 måneder — uden ballade. Den ældste af drengene var helt vild med sex. Den 8-årige fik gennem sin storebror at vide, at vi havde sex sammen, og så ville han også være med.
På et tidspunkt skulle jeg også passe den mindste i
120
weekenden. Faderen var i fængsel for at afsone en dom på 2 måneder. Moderen tog op og besøgte ham hver weekend.
Det var i denne periode — mens faderen var væk — at moderen gjorde forsøg på at få mig med i seng. Men jeg ville ikke. Hun blev sur på mig. Hun vidste godt, jeg havde seksuel kontakt med hendes børn. Hun sagde: 'Mine børn må gerne komme op og lege med dig og ligge med dig, men jeg må ikke.'
2-3 døgn efter at, faderen var kommet tilbage fra fængslet, blev jeg arresteret. På grund af den lille. Jeg har ikke været rigtig i seng med ham, men jeg har holdt om ham og suttet på ham, fordi han godt kunne lide det. Han var kun 2, og han var lige begyndt at tale. En dag moderen vaskede barnet, havde han sagt: 'Du skal sutte på den, Mummy. Du skal sutte på den.'
Jeg blev arresteret og smidt i fængsel i 3 dage til afhøring. Jeg var meget åben: Jeg sagde: 'Ja, jeg er pædofil.' Jeg fortalte om mine følelser for børnene — forklarede, hvad der var sket og hvordan og hvorfor.
I starten var de hårde og gemene overfor mig, men efterhånden blev de meget søde.
Jeg mistede ikke min opholdstilladelse i denne periode. Men min advokat sagde til mig: 'Jeg vil råde dig til at flytte ud af landet, inden du skal i retten. Jeg tror, du bliver brændt denne gang.' Det var anden gang, jeg var blevet snuppet i Holland.
Så flyttede jeg til Danmark. Jeg blev dømt in absentia og fik en meget mild straf: To ugers betinget fængsel og en bøde på 1.000 gylden. De penge har jeg ikke. Ellers~ kunne jeg godt tænke mig at flytte tilbage til Holland.«
— Hvorfor fik du så mild en straf, tror du?
»For det første — fordi moderen var luder. Dommeren kunne se, barnet havde det dårligt hjemme. For det andet — fordi barnet og jeg faktisk havde et rigtigt forhold. Der var ikke — som i mange tilsvarende sager — penge inde i billedet.
121
Eller prostitution. Eller misbrug af barnet til pornobilleder.
Jeg blev sendt ind til en psykiater. Han var meget flink. Han skrev et dejligt brev, en erklæring, hvori han bl.a. sagde, at pædofile ikke sjældent kan have en positiv indflydelse på børnene. Især når børnene mangler kærlighed og kontakt derhjemme.«
— Hvordan blev børnene behandlet ved afhøringen?
»Jeg ved det ikke, men jeg fik en kopi af en politi-rapport fra afhøringen. Jeg kunne ikke genkende det, der stod. Jeg fik en fornemmelse af, at politiet havde lagt ord i munden på børnene — ud fra politiets egen fornemmelse af, hvad der var sket.«
— Har du set børnene siden?
»Jeg traf den ældste på gaden. Han var meget venlig og sød overfor mig. Politiet havde også fortalt mig, at han ville komme igen lige med det samme, hvis han fik lov. Han elsker mig faktisk. Det var meget mærkeligt at høre, politiet sige sådan noget.
Jeg ville også gerne være sammen med ham, men forældrene — og systemet — stod i vejen. Jeg synes, det er synd. Jeg tror på, jeg har noget at tilbyde. Det drejer sig jo ikke kun om at sutte på pikken. Det sker tit, når jeg har kontakt med børn, at jeg får ting at vide, som selv ikke forældrene får at vide. Noget om deres opfattelse af livet, deres indre tanker, deres problemer. «
— Hvilke typer problemer?
»F.eks. var der engang to børn, hvis far bollede dem i røvhullet. Det gør ondt. De var bange for at sige noget, for de var bange for at miste deres far. De kunne nemlig godt lide ham.
~
De kunne snakke med mig om det. Hvis de skulle snakke med en lærer på skolen eller en af deres venner, ville det sikkert skabe problemer for faderen.
Han var en af de meget isolerede pædofile. Han ville ikke engang selv erkende, han var pædofil.
122
Det er og bliver det største problem ved pædofile — at det skal holdes hemmeligt, at man ikke kan tale med nogen om det, uden at der bliver ballade.«
— Hvad betyder hemmeligheds-kræmmeriet for børnene?
»Det betyder selvfølgelig, at de tvivler på, om det er det rigtige, de gør. Fordi de ikke får støtte af nogen som helst. Kun af mig. Jeg siger til dem, at det er rigtigt nok, at det er godt nok—'Det er din krop. Du må nyde det', men ...«
— Hvad ville der ske, hvis du kom i fængsel?
»Det ville ikke ændre mig, hvis det er det, du mener. Hvis jeg kommer i fængsel, betyder det, at jeg kommer i forbindelse med en dårlig kreds af mennesker, som har helt andre idealer end jeg. Mordere og den slags. Hvad har jeg med mordere at gøre? Jeg har ikke dræbt nogen. Det eneste jeg har gjort, er at jeg har rørt nogle børn et sted, hvor man ikke må røre ved børn.
Måske hænger det hele sammen med forældrenes frustrationer. Måske forældrene selv har lyst til at kravle i seng med deres børn. Det er selvfølgelig ubevidst — de vil ikke erkende det. De slår mig ned, når jeg siger sådan noget. Men jeg synes, det er sandt. I hvert fald i mange tilfælde.«
— Fortæl om nogle af de børn, du har kendt.
»En ting er fælles for dem — det er for det meste børn, som ikke har det godt hjemme. Det er børn, som er blevet forsømt hjemme. Børnene vil gerne finde en, der er ærlig. Børn er fulde af retfærdigheds-trang. De voksne har lært livets spil, hvor man lyver for hinanden og har en facade. Børn er mere kontante. De har ikke dårlig samvittighed, når de siger sandheden. Jeg ved, hvor jeg står med børnene.
Jeg føler et stort ansvar, fordi jeg har stor indflydelse på børnene. Det er derfor folk hader mig — de er bange for, jeg har mere indflydelse på børnene, end forældrene selv har. Jeg lærer børnene at være individualister — det må man ikke
være. «
— Hvordan er meget små børns seksualitet?
123
»Der er noget rent og umiddelbart over dem. De er ikke blevet spolerede endnu. Der er en masse følelser, og de har et stort behov for kontakt.
Jeg synes, det er forkert, vi skærer små børn op i stykker ved at opdrage dem til, at nogle dele af kroppen er sunde og gode, mens andre — som normalt er dækket af underbukser er FY og UFF. Når vi deler barnet op på den måde, kan vi ikke undgå at skabe problemer.
Voksne vil ikke erkende det, men jeg er overbevist om, at også meget små børn har seksuelle følelser. De er ikke udviklede på samme måde som en voksen, men de har meget stærke følelser. Og det er noget, de gerne vil dele med en eller anden.
Derfor har jeg lært mig at komme i kontakt med dem. Jeg starter ikke med at hive dem i seng eller med at spørge, om jeg må sutte på den. Jeg er sød overfor dem, aer dem lidt, kysser dem, snakker med dem. Jeg har ingen forventninger, og jeg stiller ingen krav. Skal der ske noget, må det være deres initiativ. For min skyld må de gerne skælde ud eller være sure — hvad som helst de har lyst til. Jeg foretrækker, at de er ærlige overfor mig og siger, hvad de mener. Det er derfor, jeg gør et andet indtryk på dem, end andre voksne gør. Børn har deres egen verden, som de fleste voksne ikke kender noget til. Engang imellem kommer der så en voksen, som er meget åben og modtager børnene, som de er. Jeg tror, jeg ser dem, som de virkelig er.
Men det er ikke bare sex, jeg er ude på. Det er en del af det. Ligesom for alle andre mennesker. Sex er en del af vores liv. Det er også en del af et 2-årigt eller et 11-årigt barns liv.«
— Hvis de får lov. . .	,
»De gør det alligevel — hvad enten de får lov eller ej. Hvis de ikke kan gøre det åbent, onanerer de i hemmelighed, og vokser måske op og bliver lige så snævertsynede og hæmmede som deres forældre har været.
124
Min egen mor var en af dem. Hvis det drejer sig om sex, så skal det ske i mørket under dynen. Man skal slukke lyset og ikke snakke om det.«
— Måtte du heller ikke onanere?
» Jeg onanerede meget og fik stiv pik, og det var dejligt. Men min mor ville ikke have, jeg rørte ved mig selv der. Jeg kan huske en dag — jeg var 4-5 år gammel — hvor jeg legede med min tissemand inde på min mors soveværelse. Hun skreg op: 'Det må du ikke!' Hun bad min storebror om at gå ud og hente den store køkkenkniv. Hun truede mig med at skære min tissemand af. Jeg troede virkelig hun ville gøre det. Jeg var meget bange.
Det kan godt være, det er en af grundene til, jeg er blevet pædofil. Jeg har ikke brug for kvinder. Jeg er bange for dem. Det siger psykiaterne. Måske har de ret. Men de kan ikke lave om på mig.«
— Er du selv gået til psykiater eller er du blevet sendt til dem?
»En gang gik jeg selv. Jeg var kommet "med i en indre- missionsk gruppe og var kommet i konflikt med mig selv, fordi jeg fik at vide, det var forkert, hvad jeg gjorde. Jeg betalte den psykiater 38 dollars i timen for at høre på mig. Jeg gik hos ham i 2 måneder. Han blev rig. Jeg blev fattig. Til sidst sagde han: 'Du behøver ikke komme mere. Jeg kan ikke gøre noget for dig. Du skal bare slappe af og have det godt.'
Jeg fik kontakt med nogle drenge og bollede med dem og havde det godt i flere år, indtil jeg blev arresteret. Så skulle jeg til psykiater igen. Denne gang blev jeg tvunget til det. Og han var en idiot!«	.
— Prøvede han at behandle dig?
»Behandle mig? Han eksperimenterede med mig! Han havde et såkaldt fallometer — et glasrør, der blev sat ovenpå min tissemand. Med forskellige instrumenter kunne han
125
måle blodtrykket i pikken. Han viste mig billeder af nøgne mennesker i forskellige aldre, for at se om instrumenterne gav udslag.
Jeg fortalte ham, at jeg foretrak børn på 4-6 år eller i hvert fald inden de har nået puberteten. Efter en måned med prøver og undersøgelser fortalte han mig, at jeg foretrak drenge på 4-6 eller i hvert fald før puberteten. Gud, hvor var han klog!
Han gav mig noget medicin, så mit seksuelle behov kunne blive lidt mindre. Han sagde, jeg skulle opsøge et hospital to gange om året for at få min lever punkteret — og for at se om leveren havde taget skade af medicinen. Jeg tog aldrig den medicin.
Det var et kvindeligt kønshormon. Progesteron, hedder det vistnok. Hvorfor skulle jeg tage sådan noget — på grund af andre menneskers frustrationer?
Jeg kender en, der bruger det. Han har en svag person- lighed. Hans kønsdrift er blevet svækket. Men det er svært at sige, om det er medicinen eller frygten for at blive snuppet igen. «
— Du er selv sluppet godt fra det, hver gang du er blevet snuppet?
»Jeg har været heldig. Det er som om jeg bliver beskyttet. Det lyder meget religiøst, men jeg bliver beskyttet af gode mennesker.
Jeg vil gøre, hvad der passer mig — koste hvad det vil. Og nogle gange løber jeg derfor en stor risiko. «
— Tror du ikke, du overdriver den risiko?
»Måske. Men jeg er bange for EDB og kontrol, og for at jeg skal blive offer for eksperimenter, for jeg er en af dem, videnskabsmændene ikke har kunnet påvirke eller ændre. På den ene side undrer de sig. På den anden side er de sure, fordi jeg har min egen vilje, og det kan de ikke lide.
Hvis verden bliver fascistisk igen — som under anden verdenskrig — så vil de bare sige til videnskabsfolkene: 'Ja, I
126
kan gøre ved ham, hvad der passer jer. Han er ikke noget værd. Pædofile bliver let ofre. Hvem vil forsvare en pædofil?«
— Kan børnene mærke på dig, du er bange?
»Det tror jeg ikke, for jeg er meget dumdristig. Jeg nyder det bare, f.eks. når vi har samleje, og jeg er ligeglad med, hvad der sker bagefter. Man skal være forsigtig med ikke at smitte børnene med sin paranoia.
Derfor siger jeg heller ikke til dem, at de ikke må sige til nogen, hvad vi foretager os sammen. Jeg siger til dem, at det er en privatsag. 'Din far og mor indvier jo ikke dig i deres seksualliv — hvorfor skulle du så indvie dem i dit?' Jeg siger også, at de skal sige sandheden, hvis de bliver spurgt.
Jeg tror ikke børnene kan forstå, hvorfor deres forældre er så bange for det. F.eks. var der en dreng på 5, der sagde til mig: 'Jeg kan godt lide at gøre det her. Jeg vil også gøre det sammen med min mor, men hun vil ikke. Hvorfor vil hun ikke det?'
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle sige til ham. Moderen var i øvrigt meget jaloux på mig, fordi jeg havde denne særlige kontakt med hendes barn, som hun ikke selv kunne få.«
— Snakkede du med hende om det?
»Jeg snakkede med hende om hendes jalousi, men jeg snakkede ikke med hende om sex. Jeg synes, hun skulle begynde, hvis hun ville snakke om det. Hun var udmærket klar over, jeg havde et seksuelt forhold til drengen. Han sagde det til hende: 'Ved du hvad, mor? Joey kan godt lide at sutte på min tissemand.' Hun spurgte måbende: 'Kan du lide, når han gør det ved dig?' Så grinede han bare og sagde: 'Ja, jeg kan godt lide det.' Hun har aldrig sagt noget til mig. Jeg boede ellers hos dem i 1½ år.
Jeg tror, hun var bange. Hun snakkede med andre mennesker om det, men aldrig med mig. Det var ærgerligt. Jeg turde ikke lukke op for emnet, for jeg tror ikke hun var klar til at tage imod sådan en åbning.
127
Mange af de forældre, jeg har kendt, har reageret på samme måde. De ved godt, hvad der foregår, men de vil ikke snakke om det. Snakker de om det, er det som om de indrømmer, at de godt ved det. Skulle der bagefter komme en sag med politiet, så kan de ikke benægte, at de godt har vidst, hvad der foregik. Mange forældre er meget tilbageholdende, fordi de ikke vil risikere deres sikkerhed og deres facade. «
— Har der slet ikke været nogen forældre, du kunne snakke med om det?
»Der har været en mor, her i landet. Hendes søn fik lov til at sove hos mig og bo hos mig i perioder. Men så skulle han på børnehjem, fordi forældrene ikke tog sig nok af ham. Da han kom for at tage afsked med mig, sagde han: 'Jeg kan ikke sove sammen med dig mere, men min bamse vil meget gerne sove hos dig.' Og så gav han mig sin kæreste bamse. 'Den hedder Thomas — ligesom mig', sagde han. Jeg havde bamsen hos mig i mange år og holdt meget af den. Sidste jul gav jeg den til en anden dreng, fordi jeg ikke havde råd til at købe en julegave til ham.«
- Har du været ude for at børn har udnyttet dig økonomisk ?
» Jeg er modstander af betaling. Jeg bliver chokeret, når jeg kommer i kontakt med børn, der stiller økonomiske krav. Så har jeg ikke lyst mere. Så vil jeg hellere tage hjem og onanere. Jeg synes, det er forkert, de er blevet så materialistiske.
Men det er sket et par gange. For længe siden. Det er ikke nogen undskyldning, men jeg vil prøve at undgå det, hvis jeg løber ind i det igen. En dreng, jeg kendte godt, ville have 15 kr. Han vidste, jeg var blevet kørt op — han kørte mig op ekspres. Han gejlede mig op, viste mig sin tissemand og sit røvhul. Og på højdepunktet af det hele sagde han: 'Jeg vil have 15 kr., tak.' Det var svært at sige nej. Jeg gav ham de
128
15 kr., men jeg fik ikke noget ud af det. Og jeg tror ikke, jeg vil gøre det igen.
Jeg kendte også en i USA, der ville have penge. Han var løbet hjemmefra og havde ingen penge og ingen steder at være. Han sov på gaden. Det var frygteligt at se på.
Jeg tilbød at hjælpe ham med at etablere en lovlig virksomhed, hvor han kunne fremstille små ting, han kunne sælge på gaden. Jeg syntes ikke, han skulle sælge sin krop. Det sagde jeg til ham. 'Jeg vil gerne gå i seng med dig,' sagde jeg, 'men du får ikke betaling for det.' Jeg købte mad til ham og gav ham penge — uden at få sex. Jeg synes, det er for dårligt, hvis børn får det indtryk, at deres krop er penge værd. Prostitution — jeg har ikke brug for det!
Faktisk tror jeg ikke, nogen af de børn jeg har været i kontakt .med, er kommet til skade. Det er muligt, deres forældre og omgivelser har gjort dem skade. Jeg har måske indirekte været skyld i det, men det har ikke været på grund af det, vi har lavet.«
— Hvordan er de kommet til skade?
»De har nydt den følelsesmæssige kontakt vi har haft — som de voksne vil kalde seksuel kontakt. De kan ikke se, der har været noget galt i det. Så bliver jeg knaldet af politiet. Barnet kan ikke forstå, hvorfor jeg skal knaldes. De bliver forvirrede. Fremover har de måske svært ved igen at ,knytte sig til en voksen — de er bange for, historien skal gentage sig.
Det ville være bedre, om forældre var mere ærlige overfor sig selv. Hvis en pædofil har været i kontakt med deres børn, er det bedre for alle parter — også barnet — hvis de snakker med den pædofile frem for straks at gå til politiet. De kan sige til den pædofile, at han ellør hun skal holde sig væk. Barnets møde med politiet er chokerende. De skal ud til mindste detalje forklare, hvad der er sket. Børnene bliver forhørt om deres privatliv. Det er destruktivt.
Hvis der er tale om , tvang eller voldtægt, så er det
129
naturligvis en anden sag. Men også i disse situationer burde der være nogen, som kan hjælpe.«
— Hvordan?
»Et menneske, der voldtager et barn, er sandsynligvis meget isoleret og forvirret, fordi det handler i strid med dets egen samvittighed. Det har det svært — det har ikke nogen at snakke med eller identificere sig med. Pædofile står udenfor flertalsmønstrene — de har ingen at identificere eller sammenligne sig med.
Heteroseksuelle har et mønster. Når drenge vokser op, kan de sammenligne sig med deres fædre. Den mulighed har man ikke, hvis man vokser op som pædofil. Jeg var ikke fyldt 12, da jeg begyndte at gå i seng med de små børn. Jeg havde ikke noget mønster. «
— Hvordan kunne du tænke dig din fremtid så ud?
» Jeg kunne godt tænke mig at flytte væk fra den vestlige verden til en helt anden type samfund.
Der er mange børn i verden, som har brug for kærlighed og støtte. Jeg vil ikke misbruge dem — jeg synes selv, jeg er meget ansvarlig.
Her i den vestlige verden ligger vi under for den sygdom, at vi synes, der er noget galt ved kønsorganerne. Det kunne være interessant at se, hvordan man tager på disse ting andre steder i verden.
Men der er sprogproblemer, og der er problemer med at få arbejde og mad i munden. Jeg er ikke særlig materialistisk indstillet. Jeg kan sagtens bo i telt, hvis det skal være.
Jeg tror, jeg har set nok af den vestlige verden og dens tilstand af sygelighed. Jeg tror, jeg spilder min tid og min energi her. «	,
130
Tommy, 20 år:
JE6 NAR ALTID 6JORT DE TIN6, JE6 FIK AT YIDE, JE6IKKE MATTE~
»Jeg kan sgu ikke engang huske, om det var Niels eller Finn, der var den første ... Og jeg ved ikke, om man kan sige, at Finn og Niels var børnelokkere.
Det er 8 år siden. Jeg har været omkring 12 år: Jeg kom hjem igen efter at have været i familiepleje i Ålborg.
Finn spurgte, om jeg ville med hjem og ryge nogle fede. Det ville jeg godt. Vi var nogle stykker. Da de andre var gået, begyndte han at sidde og tage på mig. I starten lurede jeg jo lidt, men jeg var ikke bange. Jeg var så fuld og skæv, at jeg ikke orkede at gøre modstand — samtidig syntes jeg heller ikke, det var ulækkert.
Så sov jeg hos Finn. Jeg kom hos ham i lang tid efter. Vi var tit sammen.
En dag var der en kammerat, der slæbte mig op til Niels.
Ad omveje fik jeg at høre, at han var bøsse. Det har været omtrent samtidigt med det med Finn, for jeg kan huske, jeg kom begge steder.
Jeg sov tit ved ham, også. Igennem flere år. Senere løb det ud i sandet, men jeg kender stadig Niels, og vi 'hygger' os da engang imellem.
Jeg er biseksuel. Jeg har også en dame. Hun ved ikke, vi laver noget. Det skal hun nok heller ikke have at vide — hun har lidt for mange fordomme. Selv om jeg har prøvet at give hende en chokbehandling.
— Hvad siger hun så?
»Hun vil ikke med op og besøge ham mere. Det er noget pis. Vi kunne få det meget sjovt den vej — der er jo mange
131
muligheder. Jeg kunne godt tænke mig, vi lavede en trekant, os tre.«
— Hvad var det, der tiltrak dig hos Niels?
»Jeg har altid gjort de ting, jeg fik at vide, jeg ikke måtte. Det okkulte, det mystiske, har også tiltrukket mig. Og bøsser og børnelokkere. Jeg var nysgerrig efter at finde ud af, hvad det var. «
— Hvad tænkte du så, da du havde prøvet det?
»De første gange var jeg chokeret over, at det kunne være sådan mellem to mænd. Jeg havde ikke troet, det kunne være lige så rart. Jeg blev glædeligt overrasket.«
— Var du også sammen med piger dengang?
»Jeg var 15, før jeg var sammen med en jævnaldrende pige. Før den tid havde jeg været sammen med nogle, der var ældre. En på 23 f.eks.«
— Var det dig, der lagde op til det, eller var det dem? »Både og. En af dem lagde jeg op til. Den anden var gift med en af Niels' kammerater. Han var ligeglad.«
— Var det lige meget for dig, om det var en dreng eller en pige, en voksen eller en jævnaldrende?
»Jeg ville ikke kunne gøre det med en jævnaldrende dreng. Heller ikke nu: Jeg ved ikke hvorfor. Måske fordi jeg aldrig fik nogen tryghed eller venskab hos min far og mor. Det har altid været noget, jeg har savnet. Det fik jeg gennem Niels — jeg fik den støtte, jeg havde brug for.
Jeg var kriminel dengang. Jeg fik en dom. Jeg boede i Randers. Jeg stak af flere gange — på tommelfingeren. Jeg tog altid over til Niels først. Sådan tror jeg det fortsat vil være i mange år. Jeg tror ikke, jeg vil glemme Niels før den dag en af os stiller skoene. «	,
— Var du forelsket i Niels?
»Det vil jeg ikke sige, jeg var. Jeg tror aldrig, jeg vil kunne blive forelsket i en mand. Ja, det skal jeg ikke kunne sige ...
Det var mere noget med tryghed. Niels var den eneste, jeg kunne komme og snakke med, lige meget hvad fanden, det
132
var. Der har aldrig været nogen hæmninger. Formentlig fordi man har det der intime forhold til hinanden.«
— Kunne I have haft det samme tillidsforhold, hvis I ikke gik i seng med hinanden?
-	»Det tror jeg ikke. Der blev knyttet nogle stærke følelsesmæssige bånd.
Man tror, en børnelokker er et stort, råt svin, der vælter sig over et lille, stakkels barn. Sådan har det ikke været. « — Har du nogen sinde mødt sådan en?
»Nej. En gang, da jeg var mindre, var der en, der spurgte, om jeg ville med ud og sejle i en robåd om aftenen. Det turde jeg ikke. Jeg var bange for, at han måske ville have misbrugt mig og smidt mig i vandet bagefter. Det ville have været i orden, hvis han kunne gøre det på en ordentlig måde — en måde; der mere lignede noget, jeg selv ville.
Jeg kan huske en anden oplevelse. Jeg var 7 år. Det var på et offentligt toilet. Der var et firkantet hul i døren. Jeg sad og sked, og min lillebror var inde på det andet toilet. Pludselig stak der sgu sådan et lem ind gennem døren. Det var en ældre mand. Han ville give en tier, hvis jeg ville sutte lidt og sådan ... Fa'en ville jeg ej! Om jeg så ville røre ved den med hænderne? Jeg sagde til ham, at hvis ikke han skred, så ville jeg begynde at råbe og skrige. Han blev stående. Så begyndte jeg at råbe og skrige. Jeg løb efter ham, men han var hurtigt væk. Jeg syntes, det var skide sjovt. Jeg blev ikke bange, for jeg vidste, han ikke kunne komme ind til mig.
Jeg tror, det var første gang, jeg så en stiv pik. Jeg kan huske, jeg kiggede og kiggede — jeg kunne ikke se, hvad det var. Før pludselig — orv, var det sådan en!
Men måske har jeg alligevel altid følt mig draget mod det på en eller anden måde, for jeg har altid været optaget af min egen pik, da jeg var mindre. «
— Kan du huske mere fra dengang, du var mindre?
» Jeg har altid været meget rastløs. Lige fra jeg var helt lille. Jeg var ikke mere end 4 år, da jeg løb hjemmefra første gang.
133
Jeg havde så meget krudt i numsen, at jeg ikke kunne sidde stille i skolen. Jeg blev karakteriseret som adfærdsvanskelig og sendt på kostskole.
På kostskolen traf jeg en pige, der hed Jette. Vi var kærester lige fra den første dag. Jeg var 9-10 år gammel—hun var måske et år ældre. Vi skulle se, hvad det var for noget med det der sex. Jeg studerede hendes lille kusse, og vi skulle også prøve at bolle. Jeg fik en stådreng på cirka 3 cm, men den kunne ikke rigtig komme op i hende.
Efter hende kom der en pige, der lied Maj-Britt. Hun ville også prøve. Man skal ikke komme og sige, børn ikke har noget seksualliv. Ud over at vi selvfølgelig alle sammen har prøvet at være betaget af en skolelærerinde. «
— Følte du det var noget perverst svineri — at komme sammen med mænd?
» Jeg opfattede det som noget, jeg følte mig draget imod. Jeg syntes, det var spændende. «
— Du vidste godt, det var forbudt, ikke?
»Det var jeg sgu da ligeglad med. Jeg var ligeglad med, hvad voksne tænkte. Jeg havde oplevet så mange pædagoger, der bare stod og snakkede hen over hovedet på en. Jeg levede i min egen verden. Hvis jeg kunne få lov til at gøre de ting, jeg syntes var vigtige for mig, så var jeg ligeglad med resten.
Det, der betød mest for mig, var at blive voksen i en fart.« — Hvorfor ville du være voksen?
»Det var alt for vanskeligt at være lille. Der var altid nogen, der skulle bestemme over mig. Jeg var kriminel på det tidspunkt. Jeg begyndte tidligt med sprut og cigaretter. Pludselig havde jeg skabt mig nogle behov, der skulle dækkes. Skolen gad jeg ikke gå i. Hele min tilværelse blev meget fortumlet. Der faldt først ro over mig, da jeg lærte Niels at kende. Indtil for et par år siden betød Niels mere for mig end min mor og far. Han var ven, kammerat, elsker ... «
— Og far?
134
»Ja. Egentlig. Min far er 57, så ham har jeg ikke haft nogen særlig god kontakt med. Min mor er 55. De har ikke kunnet forstå mig, og jeg har ikke kunnet forstå dem. Vi har gået og modarbejdet hinanden. Min mor har dårlige nerver på grund af mig.
Jeg har altid været egenrådig. Hvis jeg blev sur, fik jeg så mange aggressioner, at jeg var nødt til at gøre et eller andet. Og jeg kunne ikke så godt slå på min mor, vel? Så måtte jeg smadre mine ting, for at få afløb den vej. Også det holdt jeg op med, da jeg lærte Niels at kende.
Min kriminelle løbebane stoppede efter en dom på 41/z måned for biltyverier og indbrud. Jeg gad ikke mere. «
— Hvad sagde dine forældre til, at du kom sammen med Niels?
»Det var de ikke .glade for. Jeg kan huske engang, Niels ville have mig med på en tur til Sverige. Han var med hjemme hos min mor og far for at aftale det. Det var også helt i orden — lige indtil de hørte, han var bøsse. Så kunne jeg ikke komme med.
Jeg blev meget sur. Jeg skred. Jeg tog bare af sted hjemme fra. Jeg kunne ikke tage med Niels — han ville ikke have mig med. Jeg var under 15 — der ville bare blive ballade.
Allerede på det tidspunkt var jeg enormt selvstændig. Der var ikke nogen, der skulle komme og fortælle mig, hvordan og hvorledes. Og slet ikke min far og mor. Den eneste, jeg egentlig lyttede til, var Niels.
Jeg var virkelig bange for, at kommunen skulle blande sig. Men for nogle år siden, der ville jeg hverken være derhjemme eller i familiepleje: Der accepterede kommunen sgu, at jeg fik lov til at bo hos Niels.«
135
Kaj, 27 år:
»JEG ER Så ME6ET SAMMEH MED BBRH, AT FOLK SPHR6ER, OM DET ER DERFOR~
»Det er 5 år siden. Jeg var 22, og hun var 12. Jeg boede i en lillebitte lejlighed, og hun boede ved siden af.
Ude i trappeopgangen hang der en postkasse til hver lejlighed. Vi var ude og se efter post på samme tid. Min lille kat løb hen og snusede til hende. Hun spurgte, om hun måtte komme ind og lege med den. Det havde jeg ikke noget mod. Og hun kom ind og legede med den — flere gange om ugen.
Det viste sig, at hun var meget sød og kælen. Hun kunne finde på at trykke sig ind til mig, så jeg ikke kunne modstå fristelsen til selv at trykke mig ind til hende og give hende et lille kys.
Det udviklede sig til, at vi gav hinanden godnatkys hver gang hun skulle ind og sove. Hun var glad for at have et sted at være. Hun og hendes far havde en lejlighed, der var lige så lille som min. Han sov i lejligheden om dagen, for han arbejdede på et værtshus om natten. Hun var ikke så glad for at tage venner og veninder med hjem, for hun ville ikke så gerne forstyrre sin far, mens han lå og sov. «
— Hun boede alene med sin far?
» Ja. De havde hemmelig adresse, fordi hans kone ikke skulle vide noget. Hun havde fået forældremyndigheden, men var i virkeligheden ligeglad med sin datter. Pigen ville helst være hos sin far. Så de var på en måde flygtet sammen. ~
Jeg syntes, det var dejligt, at der boede sådan en lille pige inde ved siden af. Jeg havde selskab hver dag. Der var aldrig
136
nogen, der sagde noget til, at hun kom hos mig. Folk syntes, hun var en frisk og festlig type.
Hun havde lært at klare alle mulige ting, som man normalt først lærer at klare som voksen. Passe økonomien, gøre indkøb, lave mad, gøre rent —hun klarede det hele selv.«
— Lavede faderen ingenting?
»Han hjalp også lidt til, men han var nødt til at sove, for han var træt efter nattens slid på værtshuset.
Han var glad for, at der boede sådan en fyr inde ved siden af, som tog sig af hende, og som hun kunne komme hos. Han sagde, at hun gerne måtte komme hos mig — bare jeg ikke gjorde hende fortræd.«
- Hvad mente han med det?
»Det er ikke til at vide.«
— Han vidste vel godt, du var varm på hende?
» Ja, det vidste han godt. Det kunne han ikke undgå at mærke. Andre lagde også mærke til det. Flere råbte i spøg efter mig på gaden: 'Hvornår skal I giftes?'.
Nå, de er holdt op med at råbe, så politiet kommer nok ^	ikke denne gang. De må hjertens-gerne komme. Vi har ikke gjort noget ulovligt.
Folk lærte at beundre hende, fordi hun var så utrolig opvakt. Hun var ligesom en lille husmor. 'Skal jeg ikke gøre rent for dig?' sagde hun. 'Skal jeg ikke lave lidt mad, som vi kan spise sammen?' Det var hende, der tilbød det meste, men så måtte jeg også tilbyde at gøre rent inde hos hende.
Efterhånden fandt vi ud af, at vi lige så godt kunne lade dørene til vore lejligheder stå åbne, så vi kunne gå lige ind til hinanden uden at behøve at banke på. På den måde blev lejlighederne på en måde slået sammen, og det var som om vi var mand og kone. Vi skiftedes til at lave mad til hinanden, skiftedes til at klare opvasken og gøre rent.
Det udviklede sig ikke ud over godnatkysset. Vi snakkede meget om sex. Hun var nysgerrig efter at vide noget om damer, jeg havde kendt. Hun spurgte direkte: 'Har du haft
137
andre damer før mig?' Jeg sagde: 'Nå, kommer vi sammen?' Jeg fortalte hende om en dame, jeg havde boet sammen med. 'Hvordan var hun?' spurgte hun. Og på den måde begyndte vi at snakke om sex. Det var som om hun godt kunne tænke sig at prøve det — og jeg kunne også godt tænke mig det — men ingen af os turde gøre det til alvor. Vi vidste begge to, at det var ulovligt.
— Var det kun derfor, I ikke turde?
»Det har vel også lidt at gøre med, at når det er første gang, så er man lidt nervøs. Det ville være første gang for hende. Hun fortalte om en fyr, hun kom sammen med i skolen. Han hed Ole. Jeg sagde: 'Hvorfor tager du ikke ham med hjem?' 'Nej, han må aldrig vide noget om vores forhold — det kunne ødelægge for meget!'
Men det skete, hun tog nogle af sine små veninder med. Det var da også meget hyggeligt. Og vi lånte plader og bøger af hinanden..
Hun var kvik og opvakt og fuld af humor. En dag havde hun hængt et skilt på døren, som jeg grinede meget af. Det var et hjerte med teksten: 'Gæsterne bedes venligst tørre fødderne af inden de går ind, og hvis de har sure tæer bedes de beholde skoene på. Hilsen Jane og Kaj.'
— Hendes far—blev han aldrig jaloux?
»Nej, det gjorde han ikke.
En morgen kom hun ind til mig — i nattøj. Hun kunne ikke forstå, hendes far ikke var kommet hjem og havde vækket hende. Hun besluttede sig for at blive siddende og vente på ham, til han kom hjem. Der måtte være sket et eller andet med ham, siden han ikke var kommet lige hjem fra arbejde, som han plejede. Det viste noget om hendes bekymring og store kærlighed til sin far. Han kom hjem hen ad eftermiddagen. Han humpede. Han havde været udsat for et trafikuheld og havde været på skadestuen. Han sagde: 'Jeg kan regne ud, du ikke har været i skole. Det kan ikke betale sig at sende dig derhen for den sidste times skyld. Vi kan lige
138
så godt sætte os til at hygge os lidt.'
Han opdrog hende i en ånd, hvor alle mennesker er lige, hvad enten de er børn eller voksne. Det er meget godt. Sådan vil jeg også godt have det. Sådan Ører jeg faktisk selv i min lejlighed, hvor der også kommer en masse unger. «
— Hvorfor gør der det? Fordi du er seksuelt interesseret i dem?
» Jeg tænker da seksuelt på mange af de unger, der kommer hos mig - det vil jeg godt indrømme. Mange af ungerne ved det. De kommer alligevel. «
— Lægger de op til noget?
»Nej. Der har været lidt med en 13-årig pige, som kommer sammen med en fyr på 19. Fyren har spurgt for sjov, om jeg kunne tænke mig at gå i seng med hende. Jeg har svaret ja, så det lød som om det var for sjov, men faktisk kunne jeg godt tænke mig det. Og hun ved godt, jeg mener det. Hendes mor har sagt, at hun får p-piller, så hun ikke behøver fortælle derhjemme, om hun har været i seng med nogen. «
— Er det noget, forældrene har fundet på?
»Det er faktisk hendes mor. Hun siger, hun nødig vil risikere at blive bedstemor i en alder af 32. Jeg kan mærke på pigen og hendes mor, at de godt kan lide hinanden. De farer hinanden om halsen, hver gang de ses. «
- Hvordan kunne du selv tænke dig at leve?
. »Det er svært at sige. Jeg kæmper i hvert fald for en verden, hvor alle mennesker er lige, uanset køn, hudfarve og alder. Men sådan en verden er det meget svært at opnå. Jeg kan forestille mig, at det f.eks. ikke ville gå så godt med en
12-årig pige, der kørte bil. «
— Er du børnelokker?
»Det vil jeg ikke sige, jeg er. Jeg kalder det pædofil, for jeg prøver ikke at lokke nogen. Men jeg er ikke rent pædofil — jeg er også til voksne.«
— Hvad kan du bedst lide?
139
»Jeg har haft erotiske drømme om alle aldersklasser. 
Hvis man kender sit ansvar; sørger man for at barnets første seksuelle oplevelser bliver gode, så barnet ikke vokser op og bliver bange for sex. Det har man ikke de store muligheder for i forbindelse med voksne kvinder, som har gjort dårlige erfaringer i forvejen.
Sådan kan man i hvert fald opleve det. Men ellers ved jeg ikke rigtig, hvilken aldersklasse, jeg foretrækker.«
— Hvordan fandt du ud af, du godt kunne lide små piger? »Det ved jeg ikke. Men jeg kan huske, a jeg altid har kritiseret at der var en aldersgrænse.
Da jeg var 15, begyndte jeg at komme sammen med en pige på 10. Alle sagde: 'Du må da nok kunne se, hun er alt for ung til dig.' _Jeg kunne ikke svare andet end at det kommer da ikke an på alderen ...
Jeg var forelsket i hende, og hun var forelsket i mig, og hendes mor var glad for, hun havde fundet en sød fyr. Vi gik i biografen, og vi gik på legepladsen. Vi kyssede og kærtegnede hinanden. Der var lidt sex, men det var kun petting.
Det var også i 15-års-alderen, at jeg begyndte at have små hemmelige affærer, både med dem på min egen alder og med nogen, der var ældre og nogen, der var yngre.
Ude i mit kvarter var der faktisk to andre piger — en på 10 og en på 9. De andre børn i kvarteret vidste godt, hvad der foregik. Jeg blev meget forbavset, da de spurgte, om jeg var børnelokker. Jeg kunne ikke lade være med at le. Børne- lokker— i en alder af 15?«
— Fortæller du folk, at du er pædofil?
» Ja, jeg indrømmer det åbent og ærligt. «
— Overfor alle mennesker? ,
»Jeg siger ikke, jeg er pædofil — for jeg er faktisk til det hele. Hvis nogen spørger, om jeg godt kan lide småbørn, siger jeg; at jeg kan lide dem — både på den ene og den anden måde. Når nogen spørger, hvad jeg mener med det, fortæller jeg dem gerne, hvad jeg mener.«
~
— Er du meget sammen med børn?
»Jeg er så meget sammen med børn, at folk spørger, om det er derfor. Så siger jeg, at det ikke kun er derfor. Jeg tænker ikke kun på sex. Jeg fortæller folk, at jeg under ingen omstændigheder gør noget mod barnets vilje.
Det kan folk som regel acceptere. Så føler de sig sikre på, at der ikke sker noget. De skulle bare vide, hvad der kunne være sket, f.eks. med Jane. Jeg fortæller om hende. Mærke- ligt nok er jeg aldrig stødt på nogen form for forargelse over det, selv om der kunne være sket meget mere, og de udmærket godt kan forstå på det hele, hvad der kunne være sket. De fleste synes bare, det er en sød og sjov historie.«
141
Et eksempel på overgreb
Linda, 28 år:
~JE6 øNSKEDE DESPERAT
AT KOMIYIE YØ ELLER SKR16E, MEH DER KOM IKKE EN LYD«
» Jeg har været knap 10 år. Jeg havde shorts og en kortærmet bluse på. Jeg legede ude på vejen sammen med mine jævnaldrende kammerater. En af dem sagde, at Kurt gerne ville tale med mig.
Vi kendte alle sammen Kurt af udseende. Han boede på vejen. Han var 22-23 år gammel.
Jeg blev forvirret over beskeden, for jeg kendte ham ikke personligt. Jeg gik ikke desto mindre hen til ham og fulgte med ham op på hans værelse.
Han talte til mig i lang tid og sagde bl.a., at jeg var en meget køn pige, og at jeg sikkert ville få mange kærester, når jeg blev stor. Jeg forstod ikke, hvad han ville med mig, og hvorfor han fortalte mig alt det, han gjorde.
Under hele denne 'samtale' sad han på kanten af sin seng. Jeg var placeret på en skammel lige foran ham. På et tidspunkt begyndte han at lade sine hænder glide op ad mine lår. De nærmede sig lidt efter lidt kanten af shorts'ene og mit skridt. Jeg sad paralyseret af skræk og ønskede desperat at komme væk eller skrige, men der kom ikke en lyd. Jeg kan stadig huske lugten af hans ånde og hans hænder, der dirrede lidt og var våde af sved.
Da han fik sin ene pegefinger listet ind under kanten af shorts'ene og lod den glide frem og tilbage i min lyske, havde jeg nærmest fornemmelsen af, at resten af rummet forsvandt.
142
Det eneste, der blev tilbage, var Kurts øjne, stemme, hånd - og den uoverskuelige rædsel.
Han fik lirket fingrene ind under trussekanten og gav sig til at køre dem ned mellem mine lår og ned i skridtet.
Han bad mig sige til, hvis der var noget, der gjorde ondt, men jeg var stadig ikke i stand til at frembringe en eneste lyd — på trods af at jeg var knastør i skridtet, og hans fingre og negle rev mig, mens han søgte efter min skede.
Først da hans finger pressede ind i min skedeåbning og formentlig berørte min mødom, kaldte smerten en reaktion frem, og jeg fik fremstammet et: 'Det gør ondt!'
Han slap mig med det samme. Han talte igen meget — jeg aner ikke om hvad — og gav sig til at vise mig rundt i huset og vise mig forskellige former for spil: pilespil, billard, bob m.m. Han sagde flere gange, at jeg var velkommen til at besøge ham og lære disse spil — blot jeg undlod åt fortælle mine forældre, hvad der var sket.
Jeg lovede, at jeg nok skulle tie stille — og bad til sidst om lov til at gå. Og så lod han mig gå.
Jeg styrtede hovedkuls hjem. Jeg kunne ikke se mine forældre i øjnene og nægtede at forlade mit værelse i adskillige uger. Ingen fik grunden at vide. Jeg var bange for at fortælle om det, der. var sket. Jeg troede, det hele var så forfærdeligt, at jeg ville komme på børnehjem, hvis jeg fortalte noget. Jeg skammede mig og havde en følelse af, at 'det var min skyld' og du er medskyldig'.
Jeg tav — og jeg blev 25, før jeg kunne fortælle nogen om det. «
— Har oplevelsen haft nogen indvirkning på dit seksualliv siden hen?	'
»Jeg har svært ved at lukke op og give mig selv helt. Man kan sige, at jeg skammer mig over mine seksuelle lyster i dag. «
— Hvad har det betydet for dit ægteskab?
Der har været situationer, hvor han har haft lyst, og jeg
143
ikke har haft det. I sådanne situationer har jeg givet efter og , ligget med en følelse af lede og væmmelse under samlejet.«
— Hvordan er dit forhold til din egen seksualitet nu? Og til . dine børns?
»Mine forældre gav mig det indtryk, at seksualitet var noget beskidt. Da jeg begyndte at udvikle mig fysisk — da jeg var omkring de 12 — fik jeg beskeder som: 'Lås døren, når du går på toilettet' og 'Lås døren, når du er i bad' og 'Tag tøj på, når du går gennem stuen'. Trusser og BH var ikke nok. Når jeg forsvarede mig og sagde: 'Jamen, her er jo kun far', fik jeg modargumentet: 'Det er lige meget — du skal ikke rende nøgen rundt og stritte med brysterne'. Fra samme tidspunkt var det pludselig også forbudt at kysse far og mor godnat på kinden. 'Hold op med det slikken! Jeg vil ikke have det svineri! Du er blevet for stor til det pjat!'
Konsekvensen af denne opdragelse er, at jeg er blevet angst for at tage initiativet til fysisk kontakt. Jeg er blevet følelsesmæssigt udsultet og frustreret.
Jeg ønsker under ingen omstændigheder dette overført på mine egne børn. Jeg lader dem pille, undersøge, kigge og spørger om alt vedrørende deres egen og min krop. Min mand gør det samme. Vi forsøger bevidst at give dem den fysiske kontakt, de selv ønsker og jævnligt gør krav på.«
— Hvad vil du sige til dine børn, hvis de kommer hjem og fortæller, de har været i kontakt med en børnelokker?
»Hvis barnet selv har taget initiativ til en seksuel kontakt — altså hverken er blevet forulempet, tvunget eller lokket — så kan jeg ikke se nogen grund til at anmelde vedkommende.
Men hvis jeg skønner, at barnet ikke selv har ønsket den seksuelle kontakt, eller hvis barnet er kommet grædende og chokeret hjem — så vil jeg omgående melde det til politiet. Også for at vise barnet, at jeg uden forbehold står på barnets side og vil hjælpe det. Jeg tror, en form for 'hævnakt' til en vis grad vil kunne lette frustrationen efter en ubehagelig oplevelse. «
144
Lotte, 27 år:
HAN YAR IKKE N06EN FØERSKIKKELSE~
» Jeg var 10 år, og vi skulle på lejrskole i 14 dage. Vi havde en lærer med, som jeg var meget glad for. Han var omkring 30. Han var flot. Alle pigerne i min klasse var vilde med ham.
Vi var taget ned til vandet, og han lå på stranden sammen med en lærerinde. Jeg gik hen til dem og begyndte at snakke. Så gik hun i vandet — jeg lå og snakkede videre. Han lå og kiggede på alle de andre damer og sådan noget. På et tidspunkt lagde jeg mig om på ryggen og sagde, det var smadderlækkert. Men han ville ikke prøve at ligge på ryggen. Jeg opdagede, at det var fordi han havde erektion. Jeg kommenterede det ikke, men sagde noget om, at det var rart at være sammen med voksne mennesker. Han var meget ubehageligt til mode. Jeg lagde mig tættere ind til ham. På en eller anden måde lykkedes det — med tilbageholdt åndedræt — at få hånden ind under maven på ham. Han var temmelig lost og meget ophidset. Jeg lå og snakkede om alle mulige andre ting — jeg sagde ikke noget om det, der foregik, men følte, at det var umådelig frækt.
Hvad jeg foretog mig var i den grad grænsenedbrydende, og jeg var vildt fascineret af det. Jeg ved ikke, om hån fik udløsning eller ej, men efter denne oplevelse begyndte jeg at opsøge ham en hel del, og jeg kunne mærke, at han også søgte mig ud, og vi gik ture sammen. Jeg kan huske engang, vi stod bag et cykelskur. Han spurgte, om jeg ville røre ved ham. Vi rørte ved hinanden. Jeg syntes, jeg havde noget meget specielt sammen med ham.
Det fortsatte efter at vi var kommet hjem fra lejrskole. Jeg
145
kom og besøgte ham — som en god og flittig elev — og sad og snakkede med ham. Det var altid mig, der tog initiativet. Han har garanteret været rædselsslagen. «
— Fortsatte det?
»Det fortsatte hele sommeren. Men da skolen begyndte igen, gik spændingen af det for mit vedkommende, og så ebbede det ud.
Hvis jeg havde været voksen, havde det været ualmindeligt groft af mig at opføre mig sådan. Men spændingen ... Og det var dejligt, når han rørte ved mig. Han kælede meget for mig, og jeg kælede for ham. Jeg syntes bestemt, det var frækt at være sammen med en voksen, men jeg syntes også, det var lækkert. «
— Betød han noget for dig — ud over det seksuelle?
»Ja, men han var ikke nogen faderskikkelse. Han var snarere en lidt større dreng, som jeg havde krammet på. Jeg opfattede det som jævnbyrdigt. Han var ikke en trøstende favn. Det var ikke sådan, at jeg gjorde ham en tjeneste. På en måde tror jeg, jeg har presset ham ind i det. På den anden side tror jeg aldrig han var rigtig bange.
Jeg levede meget i min egen verden. Jeg havde f.eks. ingen slyngveninder. Jeg havde ikke noget særligt tæt forhold til mine forældre. Jeg var absolut, ikke naiv — jeg vidste godt, hvad jeg lavede.
Jeg møder ham fortsat af og til. Vi smiler til hinanden, men taler aldrig om dengang.«
— Et hemmelighedsfuldt smil?
»Et lille 'vi-ved-hvor-vi-har-hinanden'-smil. Det har vi haft gennem alle årene... Og det er, hvad der er at sige om ham.	,
Så var der en lærerinde. Hun var betydeligt ældre end ham — hun var omkring 40. Min håndarbejds-lærerinde. Hun var lesbisk. Alle snakkede om det, men ingen vidste noget om det. Hun var meget sød. Jeg fedtede mig ind hos hende — mest fordi jeg syntes, hun var spændende,
146
Og så en dag ... Jeg havde lavet noget lort i skolen. Jeg havde fået et hysterisk anfald og havde brækket min blok- fløjte. Jeg blev sendt ned til hende. Jeg var meget ulykkelig — mest ulykkelig over, at jeg var blevet gal.
Jeg kan huske, hun holdt om mig — det gjorde min mor aldrig. Og så mærkede jeg hendes bryster. Alting ændrede med et karakter — det handlede ikke længere om at blive trøstet, det handlede om at holde fast i hende for at mærke hende. Jeg husker det som et meget intenst øjeblik. Og hun kunne også godt mærke, at der skete noget — hun blev helt stiv og forsøgte at gøre sig fri fra mig. Men jeg holdt bare endnu mere fast i hende.
Jeg tror, vi stod sådan længe. Så begyndte jeg at røre ved hendes bryster. Hun stod bare stille — gjorde ikke noget. Og
. så fortsatte jeg med at røre ved hende. Det er svært at forklare, men rent følelsesmæssigt forekom det mig at være helt rigtigt at gøre det — for mig.
Så blev det frikvarter, og jeg vidste ikke rigtig, hvordan jeg skulle komme derfra. Jeg løb — og var helt ude af den. Jeg kunne slet ikke finde ud af, hvad det var, der skete.
Senere spurgte hun, om jeg ikke ville komme ud og besøge hende, og det gjorde jeg så. Vi var sammen i næsten halvandet år: Jeg besøgte hende, og hun tog mig med på håndarbejds-udstillinger og gjorde meget for, at jeg skulle blive interesseret i kreative ting. I dag er det det, jeg lever af.
Hun fortalte mig aldrig, hvad jeg skulle gøre ved hende. På en måde var det et møde mellem et barn og en kvinde, men når jeg ser tilbage på det, oplever jeg det som et fuldt voksent erotisk forhold. Hun fik mig til at 'komme' for første gang. I dag oplever jeg det som meget, meget smukt. Smukkere end historien med den mandlige lærer.
Men så flyttede jeg skole, da jeg kom i sjette klasse, og så holdt det op af sig selv.«
— Nå?
» Jeg begyndte at blive mere interesseret i drenge på min
147
egen alder. Men jeg holdt meget af hende. Jeg syntes dengang — og det synes jeg fortsat — at en kvinde er fantastisk skabt. Hun var blødere — meget blødere — end min mor. Jeg kunne sidde i timevis og røre ved hende og se brystvorten blive blød og hård og blød og hård. Men vi sagde aldrig noget til hinanden. Jeg tror, vi var bange for det begge to. Jeg tror også, hun var skræmt af mig nogle gange.
På den anden side var hun den første, jeg ringede til, efter at jeg havde bestået min eksamen. På den måde har hun betydet meget for mig. Og jeg skriver stadig til hende en gang imellem, men jeg omtaler ikke det.
Jeg tror ikke, hun var specielt minded for meget unge piger. Det tror jeg til gengæld han var. «
— Der var meget stor forskel på de to oplevelser?
»De var helt forskellige.
Jeg lærte aldrig ham at kende — det var udelukkende et seksuelt forhold. Med hende var det så meget andet. Mentalt gav hun mig en fantastisk styrke. Der var en meget fin harmoni i forholdet til hende — det var der absolut ikke i forhold til ham.«
— Kunne du have opnået en sådan harmoni i forhold til en mand?	-
»Det tror jeg egentlig ikke. For at sige det groft — det var meget pik-fikseret alt sammen. Også fra min side. Men han var en god ven på den måde, han tog sig af mig. «
— Du var ikke den lille uskyldige pige, man normalt forventer. Hvordan havde du det med at falde helt udenfor rollen ?
»Det spekulerede jeg ikke på. Det var først, da jeg blev 14-15 år, jeg fandt ud af, at pigerne skulle vente, til der kom en mand og ... Jeg har aldrig villet være med på legen med, at jeg er så og så lille og underdanig og forsømt — og så kommer manden på den hvide hest og redder mig, og jeg er åh så taknemlig, og så sker der ikke mere. Det er sgu for kedeligt og for nemt.«
148
— Havde dine forældre nogen fornemmelse af, hvad der foregik?
»Nej, de ved ikke noget om de to forhold. Men jeg tror, min mor var lidt stolt af, at jeg havde sådan et godt forhold til lærerne på skolen. «
— Hun var ikke jaloux?
»Det havde hun ikke tid til. Hun havde fem børn og læste om aftenen.
Jeg tror heller aldrig, jeg vil fortælle det til min mor. Jeg tror, hun vil føle sig snydt — hun har et godt forhold til dem begge to. Hun vil ikke kunne forstå, det var mig, der krævede og gennemtrumfede disse ting. Hun vil ikke kunne forstå, at det ikke var mig, der blev brugt. Efter hendes opfattelse af disse ting er børn nogen, der bliver brugt, og voksne nogen, der bruger.«
— Hvordan er dit forhold til lærerinden i dag?
»Lidt fjernt. Men hun er blevet en gammel ven af familien — hun er jo ældre end mine forældre.
Jeg tror, hun blev forelsket i mig. Ulykkeligt forelsket — for jeg var ikke i stand til at kapere sådan noget. Hun har aldrig sagt noget i den retning, men jeg er begyndt at tro det — senere. Jeg tror, hun ville ønske, jeg var 10, 20 eller 30 år
ældre.
Det er det tætteste forhold, jeg har oplevet. Ordmæssigt og oplevelsesmæssigt har jeg været meget tættere på en masse andre mennesker, men ikke desto mindre er det det forhold, jeg har oplevet tættest.«
149
RÅDGIVNIH6:
Hvor kan jeg henvende mig?
Pædofilgruppen
Postbox 330,
1503 København V. Tlf. 01-38 19 23.
Pan Information
T1f.01 - 13 01 12
fre, lør, søn, man. kl. 20-24
Landsforeningen f. Bøsser og Lesbiskes rådgivninger: Knabrostræde 3, 3.,
1210 København K. Tors. 18-19, tlf. 01-13 19 48. Jægergårdsgade 42 A, 8000 Arhus C. Tors. 18-19, tlf.
06-13 19 48.
Horsetorvet 3, 5000
Odense C. Tors. 19-20, tlf. 09 - 13 19 48.
SMiI's rådgivning, Sorgenfrigade 8 A, 2.tv., 2200 Kø- benhavn N. Mandag 18-21, tlf. 01-81 05 50.
Seksualrådgivningsklinikken, v. Bent Petersen, Frederiksberg alle 5, 1820 Kbh. V.,
tlf . 01 - 21 88 ~ 82, 01 - 26 96 05.
BRIS rådgivning for børn. Studiestræde 30, 3. sal over gården, 1455 København K, tlf. 01-12 64 65. Torsdag 17-
20.
KRIM (kriminalpolitisk forening), Nansensgacte 35, 1366 København K, hver- dage 10-16, tlf. 01-13 05 92.
Døgnkontakten for børn og unge, Skt. Hansgade 19, 2200 København N, tlf. 01- 37 36 23, 01-37 44 90. Aben hele døgnet:
Kønssygdomme
Såfremt en mindreårig bliver smittet med en kønssygdom, kan det undertiden være et problem at blive behandlet.
Her er det vigtigt, at den ældste part hjælper og støtter sin unge ven. Lægen har na- turligvis pligt til at behandle
150
patienten, men såfremt det er en almindelig praktiserende læge, kan han finde på at kontakte barnets forældre, eller han kan — måske i den bedste mening — søge råd hos
- embedslægen eller socialforvaltningen, hvorefter disse kontakter politiet. Det kan med andre ord let udvikle sig til en skandale.
.	Frygten for disse ting kan
~	let afholde barnet fra at søge
~~ læge, selv om det er nødvendigt. Vi håber, at lægerne efterhånden vil indse dette, og lade hensynet til sygdommens helbredelse gå forud for alt andet.
Vi har talt med et par af de offentlige kønssygdomsklinikker om dette problem, og kan derfor komme med et par gode råd til de mindreårige patienter: Gå til en af de offentlige kønssygdoms- klinikker. Se i telefonbogen (fagbogen) under klinikker. Mange klinikker har en socialrådgiver eller en såkaldt kontaktrådgiver, som kan rådgive patienterne. Bed om at tale med ham først. Kon taktrådgiveren har som regel mere indsigt i sociale problemer end lægerne, og vil derfor lettere kunne forstå jeres situation. Desuden kender han lægerne, og ved hvordan de vil reagere. Hvis du har tillid til den kontaktrådgiver, du har fået fat i, så kan du godt fortælle ham sandheden. Hvis ikke, så find en anden! Derimod er det ikke nødvendigt at fortælle lægerne alt. Lægernes pligt er at undersøge, om du er blevet smittet, og behandle dig, hvis du er. Resten overlades til kontaktrådgiveren. Det er ham, der skal sørge for, at den du har været sammen med, også kommer til behandling.
En kontaktrådgiver, vi har talt med, udtaler at han aldrig kontakter mindreårige patienters forældre, egen læge eller politiet. Kun i tilfælde af voldtægt vil han opfordre patienten til at gå til politiet.
Hvis man er 14 år, eller måske 13, vil man normalt blive behandlet uden problemer. Mange 13-14 årige, som går til undersøgelse, lyver om deres alder, og 'glemmer' at tage sygesikringsbeviset
151
med. Hvis man derimod er yngre, kan lægerne godt blive chokerede. Så kan det blive nødvendigt at digte en historie, som f.eks.: 'Min kammerat på 14 er blevet behandlet for gonorre, og nu vil jeg godt vide, om han har smittet mig, for vi har 'leget' meget sammen.'
Det burde være en naturlig ting, at en voksen og et barn mødte op på klinikken med hinanden i hånden og sagde: 'Vi har vistnok smittet hinanden, vi vil gerne have en undersøgelse.' Men desværre er der ikke mange læger, der ville tage en sådan situation helt roligt, så vi må desværre råde vore læsere til at være lidt mere diskrete, hvis det usandsynlige skulle ske. Heldigvis er det da også uhyre sjældent, at så unge børn får kønssygdomme.
Til slut vil vi godt komme med en lille appel til alle pædofile: Sørg for at gå til kontrol regelmæssigt, hvis der overhovedet er mulighed for, at du kan blive smittet med kønssygdomme. Især hvis du også har voksne partnere.
Adresser
Københavns Venerealklinik Rudolph Bergs hospital Tietgensgade 31, København V, ma.-fr~. 9-14
og 15-19.
Tlf. 01-11 70 21
Marselisborg Hospital Venerealklinikken
P.P. Ørumsgade 11,
Arhus C.
ma.-fr. 7.45-8.30, ti. till. 18-
19.
Tlf. 06-14 27 77.
Bispebjerg hospitals
ambulatorium for hud- og kønssygdomme
Bispebjerg Bakke, København NV
ma.-fr. 8-10.
Tlf. 01-81 12 50.
Odense Sygehus
Dermato- venerologisk ambulatorium
Sdr. Boulevard 29, Odense ma.-fr. 8.30-10, ti. og to:
16-17.
Tlf. 09- 11 33 33
Venerisk Udvalg Landsforeningen f. Bøsser og Lesbiske
152
Knabrostræde 3, 1210 København K. Tlf. 01-13 19 48.
Venerisk udvalg kender klinikkerne og kontaktrådgiverne, og kan hjælpe, hvis der opstår problemer. Du kan henvende dig anonymt til venerisk udvalg.
153
LITTERATUR
Tidsskrifter 
Paedo Alert News (PAN)
Coltsfoot Press, Spartacus, P.O. Box 3496, 1001 AG Am- sterdam, Holland.
Populært, seriøst magasin. Indeholder nyheder. debat, ar- tikler og noveller.
NAMBLA Bulletin
North American Man/Boy Love Association, P.O. Box 174, Midtown Station, New York, 10018 NY, USA. 10 nr. årligt.
Medlemsblad. Indeholder nyheder, artikler og debat.
Skønlitteratur
Jørgen Pagh: En dejlig dreng, Tiderne Skifter, København
1981.
11-årige Kim går i femte klasse. Han bliver gode venner med en mand, der hedder Svend. Men forholdet opdages, og Svend bliver stemplet som børnelokker ...
Alexander Ziegler: Konsekvensen, Coq International, Holbæk 1981.
Selvbiografisk roman. Forfatteren, der er fængslet for en seksualforbrydelse, møder den 16-årige Thomas, der er søn af en fangevogter.	~
Jens Eisenhardt: Kim, min elskede, Borgen 1981. Selvbiografisk roman om forfatterens forelskelse i en 14-årig elev, om deres forhold, og om angsten for afsløring. Jens Eisenhardt: Køtere i natten, Borgen 1982.
154
Fortsættelse af ovenstående. Om forholdets udvikling gennem 12 år:
Peder Vinding Jensen: Drengekærlighed, Eget Forlag 1974. Om en ung mands forhold til en mindreårig dreng.
Vladimir Nabokov: Lolita, Gyldenda11979.
Den berømte roman om forholdet mellem en mand og en pige.
Engelsk:
Panthology one; Panthology two; Panthology three; Panthology four, Spartacus, Amsterdam 1982, 1983, 1984, 1985. Fire samlinger af humoristiske og fantasifulde noveller med pornografisk indhold.
Casimir Dukahz: The Asbestos Diary, Spartacus, Amsterdam 1982.
Casimir Dukahz: Vice Versa, Spartacus, Amsterdam 1982. Casimir Dukahz: It's a boy, Spartacus, Amsterdam 1984. Satiriske, humoristiske og pornografiske noveller om drengekærlighed.
Alan Edward: Kit, Spartacus, Amsterdam 1983.
En indesluttet 12-årig dreng indlægges på et børnepsykiatrisk hospital. Et kærlighedsforhold til en pædofil mand helbreder ham.
Tysk:
Peter Schult: Besuche in Sackgassen, Foerster Verlag, Berlin 1982.
Selvbiografisk roman om forfatterens forhold til hjemløse drenge, om hans fængselsophold, om nazisme, anarkisme o.m.a.
Peter Schult: Gefallende Engel, Bruno Gmunder Verlag, Berlin 1982.
155
Frits Bernard: Costa Brava, Foerster Verlag, Berlin 1979.
Frits Bernard: Verfolgte minderheit, Foerster Verlag, Berlin 1980.
Fransk:
Henry de Montherlant: Les Garcons, Gallimard, Paris 1969
Gianni Segre: La Confirmation, Christian Bourgois, Paris 1969.
Om det hemmelige kærlighedsforhold mellem en 12-årig pige og en fremmed mand. Følsomt og humoristisk beskre- vet.
Faglitteratur, populær
Tom O'Carroll: Paedophilia: The Radical Case, Peter Owen, London 1980.
Debatbog.
Joachim S. Hohmann: Piidophilie heute, Foerster Verlag 1980.
Værdifuld og udtømmende samling af artikler og pædofili.
Seksualpolitik, 3. årgang nr. 4, København 1975. Tema: Pædofili.
Thorkil Vanggård: Phallos, Gyldendal 1969. Beskriver pædofiliens rituelle betydning, bl.a. i det gamle Grækenland.
Christian Braad Thomsen: Lysten og loven, Tiderne Skifter 1983.
Incest-tabuet belyst ved eksempler fra litteratur og film.
Incest — En bog om blodskam, Red. af Lone Backe m.fl., Reitzel 1983.
Grundig gennemgang af de psykologiske mekanismer i forbindelse med seksuelle overgreb på børn. Overser fuldstændigt eksistensen af harmoniske incest-forhold. Bortset
156
fra denne indlysende mangel er bogen absolut læseværdig.
Videnskabelig litteratur
,	Preben Hertoft: Klinisk Seksologi, 2. udgave, Munksgaard, København 1980.
Frits Bernard: Kinderschänder? Foerster Verlag, Berlin 1982. Empirisk og statistisk undersøgelse af pædofile og af deres mindreårige venner.
Frits Bernard: Paedophilia — A factual report, Enclave, Rotterdam 1985.
Revideret engelsk version af ovenstående.
Children and Sex. Edited by Larry L Constantine and Floyd M. Martinson. Little, Brown and Co., Boston 1981. Artikelsamling om børns seksualitet, herunder også pædofili. Indeholder mange originale bidrag og grundige reviews.
Parker Rossman: Sexual Experience between Men and Boys, Association Press, New York 1976; Temple Smith, London
1979.
Omfattende undersøgelse af pædofile forhold. Ved sin empiriske fremgangsmåde opnår forfatteren en enestående indsigt i de psykologiske og sociale aspekter.
Theo Sandfort: The sexual aspect of paedophile relations, Spartacus, Amsterdam 1982.
Psykologisk undersøgelse af 25 drenge, der er involveret i længerevarende pædofile forhold, specielt m.h.p. drengenes positive eller negative reaktioner. Særdeles veldokumenteret.
Michael C. Baurmann: Sexualität, Gewalt und psychische Folgen, Bundeskriminalamt, Wiesbaden 1983. (Kan ikke købes).
Inddeler seksualforbrydelser i en række typiske kategorier, som karakteriseres. Grundig og fordomsfri undersøgelse.
157
Glenn D. Wilson, David N. Cox: The Child-Lovers, A Study of Paedophiles in Society. Peter Owens Publishers, London 1983.
Undersøgelse af 77 pædofiles personlighed .og mentale sundhedstilstand. Drager letfærdige konklusioner angående årsagerne til pædofili. Forfatternes litteraturkendskab er mangel- fuldt.
Perspectives on Paedophilia, Edited by Brian Taylor. Bats- ford Academic and Educational Ltd., London 1981.
De enkelte artikler i bogen er stærkt præget af bidragydernes vidt forskellige grundholdninger til pædofili.
Hvor findes bøgerne?
The Coltsfoot Press, Spartacus. P.O. Box 3496, 1001 AG Amsterdam, Holland.
Acolyte Press, P.O. Box 12731. 1100 AS Amsterdam, Hol- land. Postordre.
Foerster Uerlag, Postfach 700380, 6000 Frankfurt a.M. 70, Vesttyskland. Postordre.
COQ International, Postbox 30, 4300 Holbæk, Tlf. 03 - 47 15 99. Postordre.
Copenhagen Gay Center, Istedgade 36, 1650 København V, Tlf. 01 - 24 30 18.
Landsforeningen for Bøsser og Lesbiske, Bibliotek og Bog- cafe, Knabrostræde 3, 1210 København K.
man, tir, tor 17-19, ons 17-20. Tlf. 01 - 11 19 61.
Udlån, salg og postordre.	"
De danske bøger fås desuden gennem boghandlere og folke- biblioteker.
158
Bagside:
»Vi er dem, vore forældre advarede os imod«, siger de pædofile. 
Denne bog beskriver og diskuterer et af de hemmeligste og mest forbudte områder af menneskets seksualliv: den seksuelle tiltrækning, der kan opstå mellem et barn og en voksen. Den voksne part i et sådant seksuelt forhold kaldes pædofil eller »børnelokker«. Gennem en række åbenhjertige interviews med børn og pædofile af begge køn, giver bogen indblik i hvordan denne tabuiserede kærlighed kan udfolde sig på trods af en evig frygt for afsløring.
Sexologer og jurister beskriver problemerne ud fra deres professionelle erfaring, ligesom en gennemgang af den videnskabelige litteratur om pædofili samler al den viden, vi har om fænomenet i dag.
Bogen lægger ikke skjul på, at seksuelle forhold mellem børn og voksne kan have karakter af overgreb og voldtægt, men hovedvægten er lagt på de langt hyppigere tilfælde, hvor forholdet bygger på gensidig tiltrækning. Forfatterne forholder sig i høj grad til de moralproblemer, denne seksualitet rejser, og til emner som »børnelokkerens sociale funktion«, prostitution, homoseksualitet og incest.
»Forbrydelse uden offer« er ikke noget politisk manifest. Den indeholder flere facts og konkrete beretninger end meninger og holdninger. Der er lagt vægt på at lade de involverede personer selv fortælle om deres oplevelser som pædofile - en seksuel minoritetsgruppe som fortsat er så meget »i skyggen« eller »under jorden«, at denne første debatbog om emnet, skrevet af en gruppe pædofile, må udsendes anonymt.
Tiderne Skifter